Справа № 354/2102/24 
Провадження № 22-ц/4808/612/26 
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого   Девляшевського В.А.,
суддів:    Луганської В.М, Мальцевої Є.Є.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ТОВ «Газорозподільні мережі України в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене головуючою суддею Остап`юк М.В. 03 лютого 2026 року у справі за позовом ТОВ «Газорозподільні мережі України в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - ТОВ «Газорозподільні мережі України») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з розподілу природного газу в загальному розмірі 1828, 91 грн, а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Однак станом на 31.07.2024 у відповідача виникла заборгованість за послугу з розподілу природного газу у сумі 1828 грн 91 коп. Оскільки відповідачем згадану заборгованість не погашено, відтак позивач просив стягнути її на свою користь в судовому порядку.
Рішенням Яремчанського міського суду від 03 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1093,19 грн, а також судовий збір в розмірі 1448,59 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, представник ТОВ «Газорозподільні мережі України в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення в оскарженій частині ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідач є побутовим споживачем природного газу за відповідною адресою, що підтверджується підписаною заявою-приєднання, фактичним споживанням природного газу, даними обліку (включаючи маршрутні листи із підписом споживача), а також його власними поясненнями у судовому засіданні. 
Відповідно до положень Кодексу газорозподільних систем та Типового договору розподілу природного газу, оплата послуг розподілу здійснюється виходячи з річної замовленої потужності об`єкта споживача, яка визначається оператором ГРМ на підставі фактичного обсягу споживання за попередній газовий рік. Так замовлена потужність об`єкта відповідача на 2023 рік становила 1318,53 м3, а на 2024 рік - 839,61 м3. Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2023 визначається 1318,53 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. (затверджений постановою НКРЕКП від 30.12.2022 року № 1944), та складає 245,25 грн, а у 2024 році – 156,17 грн відповідно. Відтак станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становить 1828,91 грн. 
Апелянт вказує, що факт приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу підтверджується не лише підписанням заяви-приєднання, але й самим фактом споживання природного газу. У разі незгоди з умовами договору споживач зобов`язаний припинити споживання газу та звернутися до оператора ГРМ із відповідною заявою, чого відповідач не зробив. Вважає, що відсутність письмового договору не звільняє від обов`язку оплати, якщо послуги фактично надавалися та споживалися. Позивач, як оператор ГРМ, забезпечив відповідачу доступ до газорозподільної системи та належне надання послуг, виконавши свої договірні зобов`язання. Отже, відповідач як фактичний споживач природного газу є належним відповідачем у справі та зобов`язаний оплатити надані послуги.
На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з 01.10.2023 по 31.12.2023 у сумі 735,75 грн, оскільки відсутність письмового оформлення договору у цей період не впливає на обов`язок оплати фактично спожитих послуг.
З огляду на викладене, просить рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. 
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження було надіслано ОСОБА_1 в його електронний кабінет в системі «Елетронний суд» 07.03.2026 о 13:36.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Яремчанського міського суду від 03 лютого 2026 року оскаржується в частині відмови у стягненні 735,75 грн заборгованості, в іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договірні відносини між сторонами виникли з 01.01.2024 року, у зв`язку з чим стягнув заборгованість лише за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 у розмірі 1093 грн 19 коп.
Колегія суддів з цим висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
01.01.2024 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено типовий договір розподілу природного газу (заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживання), відповідно до пункту 2.1. Договору оператора ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити своєчасно оплачену заявнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого у період з 01.10.2023 по 31.07.2024 виникла заборгованість у розмірі 1 828,91 грн.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 (далі – Кодекс ГРМ), постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Згідно зі ст.12 Закону, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно з нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу – це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи – це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи – це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа –підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема, в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається регулятором.
Постановою НКРЕКП № 1839 від 26.12.2022 ТОВ «Газорозподільчі мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.
Постановою НКРЕКП від 20.09.2023 №1769 змінено місце провадження господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», а також про необхідність здійснення споживачами природного газу оплати за надані послуги розподілу природного газу з 01 жовтня 2023 року на рахунок ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Таким чином з 01.10.2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» має право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу та території Івано-Франківської області.
Згідно з пунктом 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 (далі – Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до Типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до Типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема, мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №591/4825/20 (провадження №61-11470св21) та від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21.
Отже, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території Івано-Франківської області на підставі відповідної ліцензії є ТОВ «Газорозподільні мережі України», Івано-Франківська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з розподілу природного газу на території Івано-Франківської області, а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якій присвоєно номер особового рахунку: НОМЕР_1 , колегія суддів доходить висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини, оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося відповідачем в суді першої інстанції, ОСОБА_1 отримував послуги з постачання природного газу, і відповідно отримував послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак, з 01.10.2023 за такі послуги не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «Газорозподільні мережі України», Івано-Франківська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», яке є оператором газорозподільної системи на території Івано-Франківської області, у розмірі 1828,91 грн.
Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем за період з 01.10.2023 по 31.07.2024 згідно з якого обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 1318,53 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік 109,88 куб.м.
Обсяг споживання природного газу по об`єкту відповідача за газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 становить 839,61 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 рік становить 69,97 куб.м.
Отже, місячна вартість послуг для споживача у 2023 році становила 245,25 грн, а у 2024 році – 156,17 грн, виходячи із затвердженого постановою НКРЕКП від 30.12.2022 №1944 тарифу на рівні 2,232 грн. за 1 куб.м. 
Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача не спростована відповідачем.
Відповідно до ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 цього Кодексу забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки ОСОБА_1 допустив неналежне виконання умов договору перед позивачем за послуги розподілу природного газу за період 01.10.2023 по 31.07.2024 в розмірі 1828,91 грн, то така заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за розподіл природного газу за період з 01.10.2023 до 01.01.2024 (часу підписання ОСОБА_1 заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу), колегія відхиляє, оскільки вони є помилковими та не узгоджуються з матеріалами справи.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги фактичне споживання відповідачем природного газу, колегія суддів приходить до висновку, що факт відсутності договору про надання послуг розподілу (доставки) природного газу за період з 01.10.2023 по 31.12.2023 не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20, постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21та у постанові Великої Палати Верховного суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивачем згідно з платіжною інструкцією сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн.
Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідача судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6056 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ТОВ «Газорозподільні мережі України в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» задовольнити.
Рішення Яремчанського міського суду від 03 лютого 2026 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» (76010, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 20, ЄДРПОУ 45371501) заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1828,91 грн (тисяча вісімсот двадцять вісім гривень 91 копійка), а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 6 056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.