Справа № 486/2074/25
Провадження № 2/486/463/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості договором. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2836130, шляхом підписання електронним підписом, визначеним статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. ТОВ "МАНІФОЮ" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку, яка вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, заборгованість позичальника перед кредитодавцем становить 18263,50 грн., яка складається з: 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13263,50 грн. - заборгованості за нарахованими процентами. Крім того, як зазначає позивач, 29.12.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 29/12-2021 відповідно до умов якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2836130. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2836130. Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до укладеного договору факторингу від 10.01.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2836130 від 29.07.2021.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №2836130 від 29.07.2021 у розмірі 18263,50 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.11.2025 справу призначено до розгляду на 02.12.2025 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
02.12.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку з нез`явленням в судове засідання відповідача на 30.12.2025.
У зв`язку з перебуванням судді з 25 грудня 2025 року по 09 січня 2026 року у щорічній відпустці розгляд справи перенесено на 04.02.2025.
У зв`язку з перебування судді на навчанні з 02 лютого 2026 року по 06 лютого розгляд справи перенесено на 23.02.2026.
У зв`язку з нез`явленням в судове засідання відповідача розгляд справи відкладено на 18.03.2026.
У судове засідання представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
23.02.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання поштових повідомлень на адресу місця реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду, проте про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, відзив не подавав.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ОСОБА_1 укладено договір позики №2836130, шляхом підписання електронним підписом, визначеним статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» з використанням одноразового ідентифікатора (q86680). 
Згідно з п. 2.1 договору сума позики 5000 грн.; строк позики до 28.08.2021 (30 днів); базова процентна ставка 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. 
Позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-Сайті Товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору (п. 2.6 договору).
Вбачається також з матеріалів справи, що 29.12.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 29/12-2021 відповідно до умов якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2836130. 
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2836130.
Отже, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до укладеного договору факторингу від 10.01.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2836130 від 29.07.2021.
Як вбачається з розрахунку заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором №2836130 від 29.07.2021 наявна заборгованість за відсотками на тілом кредиту у розмірі 18263,50 грн. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).
Верховний Суд у своїй постанові від 21.09.2022 року у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
ТОВ "Коллект Центр" не надано доказів на підтвердження відкриття відповідачем будь-якої кредитної або платіжної картки, так само як і карткового рахунку у будь-якому банку. Суду не надано жодного первинного банківського документа, що підтверджував би існування карткових рахунків на ім`я відповідача, відображав би рух коштів, по таких карткових рахунках.
Як вбачається з копії кредитного договору, останній не містить будь-яких даних про видачу кредитної або платіжної картки, її виду та строку дії.
У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію договору позики та складені первісним кредитором та позивачем розрахунки заборгованості за цим договором.
У п. 2.6. договору позики №2836130 від 29.07.2021 вказано, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. 
Отже, кошти мають бути перераховані саме товариством, шляхом перерахування на картковий рахунок. Однак матеріали справи не містять посилання на номер рахунку банківської картки та доказів підтвердження здійснення перерахунку на таку картку.
Водночас ТОВ "Коллект Центр" не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо. 
З клопотанням до суду про витребування доказів, які становлять банківську таємницю, з банківських установ для підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача представник позивача не звертався.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України.
У даній справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.
З огляду на наведені положення процесуального законодавства щодо належності, допустимості та достатності доказів, та аналізуючи встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що факт отримання грошових коштів відповідачем від первісного кредитора за вказаним в позові кредитним договором є недоведеним, що не тягне за собою передачу прав вимоги за договорами факторингу і не набуття факторами прав вимоги за кредитним договором, укладеним з первісним кредитором, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Згідно з ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. 
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.О. Волощук