номер провадження справи 17/21/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2026 Справа № 908/157/26
м. Запоріжжя 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Станіщуку Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 908/157/26

за позовною заявою: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Деренківець”, 19430, Черкаська область, Черкаський район, с. Деренковець, вул. Центральна, буд. 1
до відповідача: фізичної особи-підприємця Близнюка Сергія Володимировича,  АДРЕСА_1 
про стягнення 210 836,28 грн  

У засіданні приймали участь:
від позивача: Бордаченко О.В., ордер серія АІ № 2091962 від 20.01.26 (в режимі в/конференції)
від відповідача: не з`явився
СУТЬ СПОРУ:

20.01.26 до Господарського суду Запорізької області в системі “Електронний суд” надійшла позовна заява сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Деренківець” (далі СТОВ “Деренківець”) з вимогами до фізичної особи-підприємця Близнюка Сергія Володимировича (надалі ФОП Близнюк С.В.) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 199 658,00 грн, 3 % річних у розмірі 4 102,56 грн та 7 075,72 грн індексу інфляції (інфляційних втрат). 
Ухвалою від 26.01.26 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/157/26. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 18.02.26 о 12 год. 00 хв. 
30.10.26 до суду в системі “Електронний суд” від представника позивача надійшли додаткові пояснення, з повідомленням про виконання вимог п. 7 резолютивної частини ухвали суду від 26.01.26.
Також, 30.01.26 до суду в системі “Електронний суд” від представника позивача надійшла заява з проханням проводити судове засідання, яке призначене на 18.02.26 о 12 год. 00 хв., та всі наступні судові засідання в режимі відеоконференції у справі № 908/157/26 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 06.02.26 судом задоволено частково заяву представника позивача (сформовану в системі “Електронний суд” 30.01.26) про участь у судовому засіданні 18.02.26 о 12 год. 00 хв. та у всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 908/157/26 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з підстав викладених в тексті такої ухвали.
Представник відповідача в судове засідання 18.02.26 не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В засіданні розпочато розгляд справи по суті. Суд перейшов до дослідження доказів, письмових пояснень та заслуховування усних пояснень представника позивача.
Представник позивача в судовому засіданні 18.02.26 надав пояснення, які виникли в суду в розгляді справи.
Також представник позивача в засіданні 18.02.26 заявив усне клопотання про участь у судовому засіданні 04.03.26 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 18.02.26 судом відкладено розгляд справи № 908/157/26 на 04.03.26 об 11 год. 00 хв. та задоволено усне клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні 04.03.26 об 11 год. 00 хв. в режимі відеконференції.
Представник відповідача в судове засідання 04.03.26 не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
В засіданні 04.03.26 судом встановлено, що в матеріалах цієї справи перебуває заява свідка від 20.01.26 (підписантом якої є директор СТОВ “Деренківець” - Соколов А.О.) в якій викладено обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
Статтею 87 ГПК України унормовано, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб (ч. 1). На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч. 2). Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи (ч. 3). Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги (ч. 4).
Свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання (відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 89 ГПК).
Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.
З метою з`ясування всіх фактичних обставин справи судом визнано обов`язковою участь в судовому засіданні директора СТОВ “Деренківець” ОСОБА_1 у цій справі для надання пояснень щодо обставин справи.
З огляду на викладене, для забезпечення права кожного із учасників у даній справі на належний судовий захист, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі по суті спору, суд дійшов висновку про необхідність: 
- оголошення перерви в розгляді справи № 908/157/26 по суті до 24.03.26 о 10 год. 30 хв.;
- визнання обов`язковою присутність (участь) директора СТОВ “Деренківець” Соколова А.О. (підписанта заяви свідка) у судовому засіданні 24.03.26 о 10 год. 30 хв. (прийняття участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції) для надання пояснень щодо обставин справи. 
Представник позивача в засіданні 04.03.26 заявив усне клопотання про участь у судовому засіданні 24.03.26 о 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції (у т.ч. участь директора СТОВ “Деренківець” - Соколова А.О.). 
Ухвалою від 04.03.26 судом оголошено перерву в розгляді справи № 908/157/26 по суті до 24.03.26 о 10 год. 30 хв.
Представник відповідача в судове засідання 24.03.26 не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представники позивача в засіданні 24.03.26 надали усні пояснення на питання суду (головуючого), які виникли в розгляді справи по суті.
З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 219 ГПК України, судом ухвалою від 24.03.26 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 30.03.26 об 11 год. 30 хв.
Представник позивача в засіданні 24.03.26 заявив усне клопотання про участь у судовому засіданні 30.03.26 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції.
Судом задоволено усне клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні 30.03.26 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції.
В засіданні 30.03.26, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Позивач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві за вих. від 20.01.26 та у додаткових поясненнях за вих. від 30.01.26. Просив суд стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 199 658,00 грн, 3 % річних у розмірі 4 102,56 грн та індексу інфляції (інфляційних втрат) у розмірі 7 075,72 грн.
Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини такої неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов не подав. Заяви/клопотання з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.
Про відкриття провадження у даній справі та її розгляд судом відповідач був повідомлений належним чином.
Згідно із ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З положень ч. 4 ст. 89 ЦК України слідує, що до Єдиного державного реєстру вносяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.
Згідно із ч. 1 ст. 7 та ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження відповідача – ФОП Близнюка Сергія Володимировича є:  АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з відсутністю станом на час відкриття провадження у даній справі № 908/157/26 зареєстрованого електронного кабінету у ФОП Близнюка С.В., ухвала Господарського суду Запорізької області від 26.01.26 про відкриття провадження у справі № 908/157/26 та всі інші ухвали суду, які вищенаведені були направлені відповідачу на вищезазначену адресу. 
Разом з тим, 13.02.26 ухвала суду від 26.01.26 про відкриття провадження у справі, 13.03.26 ухвала від 18.02.26 про відкладення розгляду справи та 26.03.26 ухвала суду від 04.03.26 про оголошення перерви по справі були повернуті підприємством поштового зв`язку до господарського суду без вручення адресату, з відміткою поштового відділення (дослівно): “за закінченням терміну зберігання”.
Судом враховано, що відповідач у даній справі є юридичною особою, на яку відповідно до положень ст. 4, ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо місцезнаходження юридичної особи та які відповідно до положень ст. 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. 
Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України “Про поштовий зв`язок” та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 № 270. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 09.02.22 у справі № 916/939/15-г.
Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 14.08.20 у справі № 904/2584/19, Касаційний господарський суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Верховний Суд у вищевказаній постанові також зазначив, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
День невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.22 у справі № 910/4430/21).
Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини викладеної у рішенні у справі “Пономарьов проти України” від 03.04.08, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Про хід розгляду справи № 908/3/26 відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.05 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Крім того, судом враховано, що Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами” (набрав законної сили 18.10.23) внесено зміни, зокрема, до ч. 6 ст. 6 ГПК України та викладено її в наступній редакції: “…Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. 
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви. …”.
Крім того, вказаним Законом внесено зміни також в ч. 7 ст. 42 ГПК України та викладено її в наступній редакції: “… Якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи (відповідно до ч. 6 ст. 6 цього Кодексу) зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами. …”.
Частиною 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” вищезазначеного Закону встановлено, що справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами, що діють після введення в дію цього Закону. 
З викладеного вбачається, що з 18.10.23, зокрема, на юридичних осіб покладено обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), а також встановлено, що документи, які в обов`язковому порядку мають надсилатися іншій стороні, можуть надсилатись в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля).
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У відповідності до ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтись в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти. 
Крім того, судом враховано, що:
- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається; 
- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на певній частині території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя; 
- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді; 
- сторони та третя особа по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, суд 
ВСТАНОВИВ: 

У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.01.26, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (код ЄДРПОУ 32898214) зареєстроване в державному реєстрі 01.04.04, керівник Соколов Андрій Олексійович.
Згідно із п. 2.1. Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (нова редакція), затв. рішенням учасника товариства від 07.11.25 № 7/11-2025, Товариство створене з метою здійснення комерційної, виробничо-господарської, консультативної, наукової діяльності, спрямованої на надання послуг, виробництво товарів, їх реалізації, здійснення зовнішньоекономічної діяльностій отримання прибутку, а також реалізації на основі отриманого прибутку економічних інтересів його Учасників.
Протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» від 02.09.11 № 2 вирішено:
- створити Філію Поділля СТОВ «Деренківець» в с. Поділля Баришівського району Київської області;
- визначити місцем знаходження Філії Поділля СТОВ «Деренківець» - с. Поділля Баришівського району Київської області;
- затвердити Положення про Філії Поділля СТОВ «Деренківець»;
- призначити керівником Філії Поділля СТОВ «Деренківець» Бондаренко Анатолія Тимофійовича. …
Відповідно до виписки від 15.05.25 АТ «Райффайзен Банк» по особовому рахунку Філії Поділля СТОВ «Деренківець» за період 14.05.25 та виписки станом на 20.01.26:
- 14.05.25 о 14 год. 15 хв. було перераховано з рахунку Філії Поділля СТОВ «Деренківець» на рахунок ФОП Близнюка Сергія Володимировича 99 809,00 грн (через систему ТОВ «НоваПей») з призначенням платежу (дослівно): «ФОП Близнюк Сергій Володимирович > Оплата за рахунком № 23 від 14.05.2025, За товар, без ПДВ.»;
- 14.05.25 о 14 год. 15 хв. було перераховано з рахунку Філії Поділля СТОВ «Деренківець» на рахунок ФОП Близнюка Сергія Володимировича 99 849,00 грн (через систему ТОВ «НоваПей») з призначенням платежу (дослівно): «ФОП Близнюк Сергій Володимирович > Оплата за рахунком № 24 від 14.05.2025, За товар, без ПДВ.».
Згідно із Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.05.25 о 17:23:38 (номер кримінального провадження 12025111080000227), внесено кримінальне правопорушення згідно ч. 4 ст. 185 КК України за заявою Гаврися Сергія Миколайовича щодо (короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення) (дослівно): « 14.05.2025 а період часу з 14 год. 15 хв. по 14 год. 32 хв. невстановлена досудовим розслідуванням особа у невстановлений спосіб вчинила таємне викрадення грошових коштів Філії Поділля СТОВ «Деренківець» з рахунку НОМЕР_1 , чим спричинила майнової шкоди в загальній сумі 400 000 грн. (ЄЩ2773)». Орган досудового розслідування: відділ поліції № 1 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київський області.
У відповідності до довідки АТ «Райффайзен Банк» за вих. від 04.08.25 про відкриття рахунків, АТ «Райффайзен Банк» повідомляє про те, що у Філії Поділля СТОВ «Деренківець» відкрито рахунок в АТ «Райффайзен Банк»: IBAN НОМЕР_2 UAN 01.08.2025.
29.12.25 СТОВ «Деренківець» направило на адресу ФОП Близнюка Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 ) вимогу за вих. від 29.12.25 № 29/12-25-1 про повернення безпідставно набутих коштів, а саме вимагав в останнього негайно повернути СТОВ «Деренківець» грошові кошти в сумі 199 658,00 грн, що були безпідставно набуті 14.05.25 ФОП Близнюком Сергієм Володимировичем.
Вказана вимога СТОВ «Деренківець» за вих. від 29.12.25 № 29/12-25-1 повернулась відправнику без вручення адресату, з відміткою поштового відділення (дослівно): “за закінченням терміну зберігання”, що підтверджується Трекінгом АТ «Укрпошта» № 0214400140952.
Відповідно до заяви свідка за вих. від 20.01.26, а саме директора СТОВ «Деренківець» Соколова Андрія Олексійовича, яка подана до Господарського суду Запорізької області у справі за позовом СТОВ “Деренківець” з вимогами до ФОП Близнюк С.В. про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 199 658,00 грн, 3 % річних у розмірі 4 102,56 грн та індексу інфляції (інфляційних втрат) у розмірі 7 075,72 грн, зазначено (дослівно):
«… Так, 14 травня 2025 року із поточного рахунку філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» протиправним шляхом були перераховані грошові кошти в сумі 199 658,00 грн, а саме:
в сумі 99 809,00 грн на поточний рахунок ФОП Близнюка Сергія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_3 ), призначення платежу було вказано як «Оплата за рахунком №23 від 14.05.2025, за товар, без ПДВ» та
в сумі 99 849,00 грн на поточний рахунок ФОП Близнюка Сергія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_3 ), призначення платежу було вказано як «Оплата за рахунком №24 від14.05.2025, за товар, без ПДВ».
Однак, між СТОВ «Деренківець» чи філією «Поділля» СТОВ «Деренківець» і ФОП Близнюком Сергієм Володимировичем (РНОКПП НОМЕР_3 ) будь-які господарські відносини відсутні, у тому числі СТОВ «Деренківець» чи його філія не придбавало та не отримувало будь-яких товарів, робіт, послуг згідно вказаних вище рахунків №23, №24 від 14.05.2025 р. у ФОП Близнюка С.В. (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Тому набуття ФОП Близнюком С.В. належних СТОВ «Деренківець» коштів в сумі 199’ 658,00 грн відбулось без достатньої правової підстави.
Ці відомості, про які я повідомляю суду у цій заяві свідка, мені відомі як директору СТОВ «Деренківець» в силу моїх посадових обов`язків, після перевірки мною первинних документів СТОВ «Деренківець», філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» та викладених у цій заяві фактів і обставин.
Підтверджую суду про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань за статтею 384 Кримінального кодексу України. Також Підтверджую про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.».
Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.01.26, фізична особа-підприємець Близнюк Сергій Володимирович (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) зареєстрований в державному реєстрі 25.04.24, місцезнаходження фізичної особи-підприємця: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 160, офіс 437.
Неповернення відповідачем коштів, які були перераховані на його рахунок у сумі 199 658,00 грн, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 199 658,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України та стягнення 3 % річних у розмірі 4 102,56 грн та індексу інфляції (інфляційних втрат) у розмірі 7 075,72 грн за користування чужими грошовими коштами.
Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) та заслухавши пояснення представників позивача, суд дійшов висновку про наступне. 
В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.  
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом ст. 7 ГПК України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.
У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:
1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.16 у справі № 6-3090цс15.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (ст. ст. 1212-1214 ЦК України).
Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.05.18 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.18 у справі № 922/3412/17, від 04.12.19 у справі № 917/1739/17, та Верховний Суд у постановах від 02.06.21 у справі № 201/2956/19, від 27.07.22 у справі № 644/3932/18-ц, від 29.03.23 у справі № 643/8385/21, від 18.10.23 у справі № 639/6422/21 та від 20.09.24 у справі № 628/1203/19.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у т.ч. гроші.
Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України надає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією iз сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
З матеріалів справи № 908/157/26 вбачається, що грошові кошти у розмірі 199 658,00 грн були перераховані відповідачу безпідставно, оскільки між СТОВ «Деренківець» чи філією «Поділля» СТОВ «Деренківець» і ФОП Близнюком Сергієм Володимировичем будь-які господарські відносини відсутні.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності господарських правовідносин між сторонами та, як наслідок, наявність у позивача зобов`язання перерахувати відповідачу грошових коштів в сумі 199 658,00 грн.
При цьому, судом враховано, що:
- відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, 
- в силу ч. 4 ст. 13 ГПК України, у т.ч. несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій,
- належними, допустимими та достовірними доказами не спростував доводів позивача щодо обставин справи,
- не повідомив суд про наявність у нього доказів, які не були подані ним до суду 1 інстанції при розгляді цієї справи (ч. 3 ст. 269 ГПК України). 
Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставне отримання та збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 199 658,00 грн.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 075,72 грн індексу інфляції за період з травня по грудень 2025 року та 4 102,56 грн 3 % річних за період з 15.05.25 по 19.01.26.
Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). 
Згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.18 у справі № 910/10156/17 зробила правовий висновок про те, що у разі безпідставного збереження грошових коштів (ст. 1214 ЦК) боржник повинен сплатити кредитору проценти та інфляційні втрати згідно із ст. 625 ЦК України, оскільки боржником порушено грошове зобов`язання і він безпідставно не повертає кошти кредитору, користується ними протиправно. 
Про право кредитора нарахувати відсотки та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України на суму безпідставно збереженого майна (коштів) йдеться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.24 у справі № 910/3831/22.
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків. 
Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи “ЗАКОНОДАВСТВО” розрахунок 3 % річних, а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 102,56 грн 3 % річних.
Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи “ЗАКОНОДАВСТВО” розрахунок індексу інфляції (інфляційних втрат), а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7 075,72 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).
Отже, позивачем доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги вимоги ст. 79 ГПК України про те, що: 
- наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1).
- питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2),
дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.05).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.08 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 20.08.20 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Судом у справі № 908/157/26 досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.26 в розмірі 3 328,00 грн. 
Таким чином, судовий збір за розгляд позовної заяви в даній справі про стягнення 210 836,28 грн складає 3 328,00 грн.
При цьому, згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
А тому, як наслідок, судовий збір у справі № 908/157/26 повинен становити 2 662,40 грн.
Згідно із платіжною інструкцією від 20.01.26 № 22183 позивач за розгляд позовної заяви сплатив судовий збір у сумі 3 328,00 грн. 
З наведеного слідує, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено. Сума зайво сплаченого судового збору складає 665,60 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
А тому, вказана сума переплати судового збору в розмірі 665,60 грн має (може) бути повернута позивачу у випадку надходження до суду відповідного клопотання щодо повернення зайво сплаченого судового збору у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст. ст. 11, 13-15, 20, 24, 42, 46, 73-79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця Близнюка Сергія Володимировича (  АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Деренківець” (19430, Черкаська область, Черкаський район, с. Деренковець, вул. Центральна, буд. 1, код ЄДРПОУ 32898214) – 199 658 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів, 4 102 (чотири тисячі сто дві) грн 56 коп. 3 % річних, 7 075 (сім тисяч сімдесят п`ять) грн 72 коп. індексу інфляції (інфляційних втрат) та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 24 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.03.26.

Суддя В.Л. Корсун