ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/7609/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року (суддя Петренко О.С.) в справі № 340/7609/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області (з урахуванням уточнених позовних вимог) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2025 року по 07 листопада 2025 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22 563,60 грн. за період з 07.10.2025 року по 07.11.2025 року.
В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2025 року по 07.11.2025 року включно у розмірі 75837,84 грн.
Позивач не згоден із застосуванням судом першої інстанції при визначенні середньоденного заробітку середньоденного заробітку у розмірі 940,15 грн, розмір якого начебто встановлений постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 р. у справі №340/4438/24, адже у цій постанові розмір його середньоденної заробітної плати не встановлювався.
Із посиланням на табелі обліку використання робочого часу за травень та червень 2024 р. вказує, що ним відпрацьовано 18 робочих днів (17 робочих днів у травні, 1 робочий день у червні). Згідно з довідкою про заробітну плату за травень та червень 2024 р. його заробіток становить 56878,39 грн, отже середньоденний заробіток становить 3159,91 грн (56878,39 грн /18 днів), а середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2025 р. по 07.11.2025 р. включно становить 75837,84 грн (3159,91х 24 р.дн.).
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що у КЗпП України відсутня норма права, яка б у даній ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час ненадання згоди про вихід на роботу на умовах неповного робочого часу для працівника, який знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки в даному випадку не мало місця поновлення на роботі такого працівника внаслідок незаконного звільнення чи переведення. Жодна із підстав не стосується випадку позивача. 
Вважає, що для задоволення вимог позивача необхідно встановити наявність підстав вважати заявлений позивачем період вимушеним прогулом, і такі у спірному періоді з 07.10.2025 по 07.11.2025 відсутні. 
Рішенням суду у справі № 340/4438/24 не визначено конкретної посади, за якою ОСОБА_1 слід було допустити до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною. Посада заступника начальника, яку обіймав позивач до надання йому відпустки 04.06.2024 відсутня в штатному розписі Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області.
Згоди на переведення на іншу посаду, зокрема для роботи на умовах неповного робочого дня, позивач не надав, від отримання листів Служби із запропонованими вакантними посадами відмовлявся, уникав отримання поштової кореспонденції, задля стягнення в судовому порядку коштів, про що заявив 11 позовів. 
Недопуск працівника до роботи на умовах неповного робочого часу, коли працівник перебуває у відпустці для догляду за дитиною, не входить до підстав, визначених законом, не є наслідком поновлення на роботі, а отже, і не може вважатись вимушеним прогулом. Через непогодження керівника на вихід ОСОБА_1 на роботу на умовах неповного робочого часу останнього не позбавлено тих виплат, які він отримує, перебуваючи у відпустці для догляду за дитиною до трьох років, наявність судового рішення у справі № 340/4438/24, яким вирішено зобов`язати начальника Служби у Кіровоградській області допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною не звільняє останнього від виконання обов`язку повідомити роботодавця про дострокове припинення такої відпустки не пізніш як за 10 календарних днів до дня дострокового припинення такої відпустки, як те прямо передбачено у частині 10 ст. 179 КЗпП України. Такої заяви, позивач не подавав, що виключає можливість вважати наявність вимушеного прогулу позивача у спірному періоді. 
Крім того, судом першої інстанції не залучено до участі у справі Державну службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками як суб`єкта призначення на посаду заступника начальника територіального органу, яку обіймав позивач та яка була правомірно скорочена в структурі Служби у Кіровоградській області на виконання наказу Держлікслужби № 66-к від 12.03.2024. Клопотання відповідача, викладене у відзиві на позов, суд першої інстанції всупереч нормам КАС України, не розглянув та мотивовано не відхилив.
У спірних правовідносинах начальник служби не повноважна допустити позивача до роботи на посаді, яка скорочена та відсутня у штаті Служби у Кіровоградській області, більше того, начальник Служби у Кіровоградській області позбавлена права запропонувати позивачу рівнозначну посаду (категорії Б-2) в інших територіальних органах Держлікслужби у разі наявності вакансій, оскільки такі дії не належать до її компетенції. 
На думку відповідача, здійснений судом першої інстанції розрахунок є неправильним, адже ОСОБА_1 просив допустити його до роботи на умовах неповного робочого дня, а при неповному робочому дні заробітна плата виплачується пропорційно відпрацьованому часу. Всупереч цього суд першої інстанції порахував середній заробіток як за повний робочий день, однак у виході ОСОБА_1 на роботу на повний робочий день ніхто не відмовляв, в цій частині вирішений судом спір не спрямований на відновлення порушених прав.
Також зауважує, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі № 340/4438/24 не встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 940,15 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційна скарга позивача не може бути задоволена, апеляційна скарга відповідача має бути задоволена.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 08.09.2016 р. №134-к переведено ОСОБА_1 з 08 вересня 2016 року на посаду заступника начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області.
Наказом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області від 27.03.2024 р. №5-к надано ОСОБА_1 , заступнику начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 26 березня 2024 року по 18 листопада 2025 року включно.
Позивач вказує, що в зв`язку зі зміною життєвих обставин звернувся до відповідача з заявою про допуск його до роботи на умовах неповного робочого часу з 07.05.2024.
Наказом від 07.05.2024 за №12-к позивач допущений до роботи на умовах неповного робочого часу.
В зв`язку зі зміною життєвих обставин 03.06.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Наказом від 03.06.2024 за №14-к позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.06.2024 по 18.11.2025.
01.07.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про допуск його до роботи на умовах неповного робочого часу.
Листом №197-01.1/01.1/05.12-24 від 01.07.2024 р. відповідач повідомив позивачу про відмову у наданні згоди за заявою на встановлення неповного робочого дня/тижня через відсутність передбачених законом підстав для того, оскільки частина третя статті 56 Закону України "Про державну службу" передбачає виключний перелік, в яких випадках керівник державної служби зобов`язаний установити для державного службовця неповний робочий день або неповний робочий тиждень, а саме: на прохання вагітної жінки, одинокого державного службовця, який має дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю, у тому числі, яка перебуває під його опікою, або який доглядає за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку. В інших випадках неповний робочий день або неповний робочий тиждень для державного службовця може встановлюватися за згодою керівника державної служби.
Вказані обставини встановлені рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року справа №340/4438/24.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 р. у справі №340/4438/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 р., адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Лілії Валентинівни щодо відмови у допуску ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною; зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Лілію Валентинівну допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Врахувавши недоведеність відповідачем фактичного виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 р. у справі №340/4438/24, у тому числі у період з 07.10.2025 року по 07.11.2025 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відповідно до ст. 236 КЗпП України.
Суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку врахував встановлення у справі №340/4438/24, що середньоденна заробітна плата позивача складає 940,15 грн, спору з приводу якої між сторонами немає, тому обчислив середній заробіток наступним чином: період вимушеного прогулу становить 24 робочих днів (з 07.10.2025 року по 07.11.2025 року включно), середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає 22 563,60 грн. (24 робочих днів*940,15 грн.).
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08 вересня 2016 року переведений на посаду заступника начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області наказом Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 08 вересня 2016 року №134-к. 
Наказом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області від 27 березня 2024 року №5-к ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26 березня 2024 року по 18 листопада 2025 року включно.
Наказом служби від 07 травня 2024 року №12-к ОСОБА_1 за його заявою допущений до роботи на умовах неповного робочого часу.
Наказом служби від 03 червня 2024 року №14-к ОСОБА_1 за його заявою надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04 червня 2024 року по 18 листопада 2025 року.
ОСОБА_1 01 липня 2024 року звернувся до відповідача із заявою про допуск його до роботи на умовах неповного робочого часу.
Листом №197-01.1/01.1/05.12-24 від 01 липня 2024 року служба повідомила позивачу про відмову у наданні згоди за заявою на встановлення неповного робочого дня/тижня.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №340/4438/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року, визнано протиправними дії начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Л.В. щодо відмови у допуску ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною; зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Л.В. допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позивач вважає період недопуску до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною, а також правильність визначеного судом першої інстанції розміру середнього заробітку.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 235 КЗпП установлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.
У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації (крім випадків виконання робіт чи надання послуг за гіг-контрактом у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні"), орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.
За відсутності підтверджень, що резидент Дія Сіті ввів фізичну особу в оману щодо правової природи гіг-контракту, вчиненого з нею згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", його укладення та/або виконання не може вважатися вступом у трудові відносини та/або виконанням роботи без укладення трудового договору (контракту).
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Отже, за положеннями статті 235 КЗпП середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачується у разі незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу.
Статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Відтак, положення статті 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним і не передбачає виплати середнього заробітку за період недопуску до роботи на умовах неповного робочого часу у період перебування особи у відпустці для догляду за дитиною
Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2261цс16, від 12 липня 2017 року у справі № 464/11782/14, Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2025 року у справі № 461/2567/23. 
Суд зауважує, що недопуск до роботи на умовах неповного робочого часу в період перебування у відпустці до догляду за дитиною не може вважатися вимушеним прогулом.
Оскільки позивач не був звільнений з роботи, тобто позивач трудових відносин не припинив, а недопуск до роботи на умовах неповного робочого часу в період перебування у відпустці до догляду за дитиною законодавцем статтею 235 КЗпП не визначено підставою для виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд доходить до висновку про неможливість застосування статті 235 КЗпП до спірних правовідносин.
Також до спірних правовідносин не може бути застосовані приписи статті 236 КЗпП, адже судовим рішенням у справі № 340/4438/24 зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Л.В. допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною, тоді як статтею 236 КЗпП унормовано питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. 
Суд звертає увагу, що позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2025 року по 07 листопада 2025 року, тоді як судовим рішенням у справі № 340/4438/24 не визначено дату, з якої зобов`язано відповідача допустити позивача до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не врахував наведеного, неправильно застосував приписи статті 235 КЗпП, що потягло за собою неправильне вирішення справи. 
Враховуючи наведені обставини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період?з 07 жовтня 2025 року по 07 листопада 2025 року.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом не надається оцінка доводам позивача про неправильність визначення судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року в справі № 340/7609/25 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року в справі № 340/7609/25 задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року в справі № 340/7609/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.
Ухвалити у справі № 340/7609/25 нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 21 квітня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов