П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 759/1973/24
Провадження: № 22-ц/824/5709/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Шум Л. М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон", про розірвання договорів, стягнення суми вкладів, процентів та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" про розірвання договорів, стягнення суми вкладів, процентів та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 16 березня 2025 року подала апеляційну скарГу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ухвалу суду просила скасувати на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вона не була повідомлена про судові засідання належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні конверти з відміткою про повернення поштових відправлень «за закінченням терміну зберігання», що не вважається належним повідомленням позивачки про судовий розгляд. Крім того, вказує, що суд також не повідомляв про судовий розгляд і її представника.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
09 лютого 2026 року від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та/або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, не повідомили про причини неявки, не подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, розгляд справи призначено на 09.04.2024 року о 13:30 (а. с. 93 - 94).
В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року за заявою відповідача підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 листопада 2024 року о 11 годині 30 хвилин (а. с. 107).
У матеріалах справи міститься конверт із повернутою судовою повісткою, адресованою позивачці, при цьому на конверті відсутня довідка про причини повернення поштового відправлення(а. с. 110).
27 листопада 2024 року розгляд справи було знято з розкладу судових засідань (а. с. 119), після чого справу призначено до розгляду на 28 січня 2025 року.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а. с. 124 - 125).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачка та/або її представник були належним чином повідомлені про розгляд справи як 27 листопада 2024 року, так і 28 січня 2025 року. Зокрема, відсутні розписки про вручення судових повісток, рекомендовані повідомлення з відмітками про вручення чи відмову в отриманні, а також інші передбачені статтею 128 ЦПК України підтвердження належного повідомлення. Наявний у справі конверт щодо засідання, призначеного на 27 листопада 2024 року, не містить відомостей про причини його повернення (а. с. 110), що унеможливлює встановлення факту належного повідомлення позивачки. За таких обставин вказані матеріали не можуть вважатися підтвердженням належного повідомлення сторони про судове засідання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на довідку секретаря судового засідання від 27 листопада 2024 року (а. с. 119), згідно з якою справу в цей день було знято з розгляду, що свідчить про фактичне непроведення судового засідання. Відтак відсутні правові підстави вважати неявку позивачки у це засідання повторною у розумінні пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Колегія суддів відмічає, що положення статті 257 ЦПК України передбачають можливість залишення позову без розгляду у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача саме у судове засідання, яке фактично відбулося. Натомість зняття справи з розгляду з ініціативи суду та непроведення судового засідання не може створювати для позивача негативних процесуальних наслідків та слугувати підставою для залишення позову без розгляду.
Отже, ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи судом.
Позивачка не відмовлялась в будь-який опосередкований спосіб від своїх вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату її інтересу до власної позовної заяви, відтак, використаний судом процесуальний засіб у виді залишення позову без розгляду не є пропорційним досягнутій цілі обмеження права позивача на судовий захист.
Виходячи із вищевикладеного, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року не може вважатись законною та обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
За таких обставин, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, як така що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура