Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 
(заочне)

Справа №377/45/26 
Провадження №2/377/205/26 

17 квітня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач ОСОБА_1 просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 01 грудня 2022 року у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №133. 
Позов обґрунтований тим, що позивачка знаходиться з відповідачем ОСОБА_2 з 01 грудня 2022 року у шлюбі, зареєстрованому Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що 01 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис №133. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась дочка ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди сторін на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Позивач та відповідач втратили почуття поваги один до одного, що призвело до того, що вони стали чужими людьми, а їх шлюб суто формальним та відсутня можливість зберегти сім`ю. Більше як рік сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. 
Ухвалою судді від 02 лютого 2026 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 02 березня 2026 року.
02 березня 2026 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Бабич Н.С. у період з 23.02.2026 по 03.03.2026 на лікарняному, призначено судове засідання на 17 березня 2026 року. 
17 березня 2026 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Бабич Н.С. у період з 04.03.2026 по 25.03.2026 на лікарняному, призначено судове засідання на 06 квітня 2026 року. 
Ухвалою суду від 06 квітня 2026 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України судовий розгляд справи відкладено на 17 квітня 2026 року.
Позивач та її представник адвокат Кебкало Т.М. у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. У позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи без участі позивача та відсутність заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_2 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Згідно з трекінгом поштових відправлень АТ «Укрпошта» рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким йому направлялась судова повістка за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній». У такому випадку відповідач ОСОБА_2 відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суду не повідомив.
За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 17 квітня 2026 року, суд ухвалив заочне рішення у справі.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи, що узгоджується з приписами частини другої статті 247 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. 
З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 01 грудня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), копія якого приєднана до матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 01 грудня 2022 року у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис за №133. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_5 (а.с. 15). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 27 грудня 2024 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ),  актовий запис № 76 ( а.с. 14). 
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.09.1990, про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади №2024/015262485 від 24.12.2024 (а.с. 7).
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 07.12.2021 по теперішній час, що підтверджується інформацією № 15-08/125 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 02 лютого 2026 року на запит в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, а також відповіддю №2296235 від 02.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 21-22). 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, втратили почуття поваги один до одного, що призвело до того, що шлюб став суто формальним, спільного господарства вони не ведуть та більше року проживають окремо.
Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).
Встановлені судом обставини свідчать, що за час сімейного життя у сторін склалась обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. 
За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.
Відомості про місце проживання малолітньої дитини сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розірвання шлюбу, а також щодо спору з приводу майна, набутого за час шлюбу, в позовній заяві відсутні. 
Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
З доданих до позову документів вбачається, що позивач не змінювала прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу.
Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір у сумі 1 331 гривню 20 копійок, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 2.492830751.1 від 16 січня 2026 року (а.с. 2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с. 1).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволенню позову, то за правилами частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 1331 гривня 20 копійок. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Розірвати шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 грудня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), актовий запис № 133. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 331 гривню 20 копійок. 
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 . 
Повне заочне рішення суду складено 17 квітня 2026 року.
Суддя  Н. С. Бабич