ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 699/1758/25
провадження № 2/753/4697/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Колесника О.М, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт файненс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт файненс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 55 255,15 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 травня 2013 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №002-23767-240513, відповідно до якого відповідач отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на строк 48 місяців. Відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі 9,99% річних за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49% в місяць. Крім того, на відповідача покладено обов`язок погашати кредитну заборгованість не пізніше 24 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 904 грн. у відповідності до графіку платежів. 
02.06.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право грошової вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до позичальників, в тому числі за кредитним договором №002-23767-240513, що укладений між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 .
Станом на дату звернення до суду, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 55 255,15 грн, із яких: 12 422,66 грн - основна сума заборгованості; 5 269,31 грн - заборгованість за нарахованими процентами по кредиту; 36 645 грн. заборгованість по комісіях; 644,71 грн - сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 273,47 грн. - сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. 
Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 24 травня 2013 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №002-23767-240513, відповідно до якого відповідач отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на строк 48 місяців. Відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі 9,99% річних за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49% в місяць. Крім того, на відповідача покладено обов`язок погашати кредитну заборгованість не пізніше 24 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 904 грн. у відповідності до графіку платежів. 
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а відповідач не виконує належним чином зобов`язань за договором.
02.06.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право грошової вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до позичальників, в тому числі за кредитним договором №002-23767-240513, що укладений між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 55 255,15 грн.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається із проведеного позивачем розрахунку 3% річних від простроченої суми кредиту та процентів за користування кредитом, нарахування зазначених вище сум здійснювалось позивачем після набуття ним права вимоги до відповідача ОСОБА_1 з 02.06.2020 до 23.02.2022 року (тобто до дати введення в Україні воєнного стану) у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У постанові від 27 липня 2021 року, прийнятої у справі №910/18943/20 (пункти 35, 42, 43, 45) Верховний Суд зазначив про те, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України після спливу строку кредитування.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 55 255,15 грн, із яких: 12 422,66 грн - основна сума заборгованості; 5 269,31 грн - заборгованість за нарахованими процентами по кредиту; 36 645 грн. заборгованість по комісіях; 644,71 грн - сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 273,47 грн. - сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 3 028 грн.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, відтак суд відмовляє у відшкодуванні таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись стст. 3, 11, 13, 15, 16, 525, 526, 625, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, стст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт файненс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт файненс» (ЄДРПОУ 43160452) заборгованість за кредитним договором №002-23767-240513 від 24.05.2013 року в розмірі 55 255,15 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн., а всього стягнути 58 283,15 грн.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ:   КОЛЕСНИК О.М.