Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
03 квітня 2026 року справа № 520/1474/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григоров Д.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ: 14099344) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, викладену в листі № 29097-30665/п-03/8-2000/25 від 30 вересня 2025 року, у поновленні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з березня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії по інвалідності другої групи ОСОБА_1 з моменту припинення такої виплати з березня 2025 року, з урахуванням усіх належних до виплати сум за відповідний період.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно припинено відмовлено у поновленні виплати пенсії з березня 2025 року, у зв`язку з чим порушено право позивача на отримання пенсії в належному розмірі.
Ухвалою суду від 30.01.2026р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Представником ГУ ПФУ в Харківській області до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
03.03.2025р. від Комунального закладу охорони здоров?я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров?я Харківської обласної державної адміністрації до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшла довідка від 27.12.2024р. №101, в якій зазначено, що розширеною експертною комісією закладу скасовано рішення міжрайонної Слобідської МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_1 з 06.03.2023р.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення від 04.03.2025р. №204750016007 про відсутність права на призначення пенсії по інвалідності з 06.03.2023р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2025р. по справі №520/6645/25 визнано протиправним та скасовано Довідку Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» № 101 про невизнання інвалідом стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.03.2023 року.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
17.11.2025р. від Комунального закладу охорони здоров?я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров?я Харківської обласної державної адміністрації до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов лист за №01-13/850 про те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2025р. по справі №520/6645/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров?я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» «Довідка про невизнання інвалідом» від 27.12.2024р. №101 Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» визнана протиправною та скасована.
В подальшому, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою, в якій просив, зокрема, поновити йому призначену пенсію по інвалідності з березня 2025 року по 01 квітня 2026 року. Проте, ГУ ПФУ в Харківській області листом від 30.09.2025р. №29097-30665/П-03/8-2000/25 повідомило позивача, що на адресу пенсійного фонду дані про скасування довідки від 27.12.2024р. №101 виданої комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» не надходили, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2025р. по справі №520/6645/25 не містить зобов`язань щодо поновлення виплати пенсії, тому підстави для поновлення виплати пенсії по інвалідності відсутні.
Не погодившись із вищевказаним, позивач звернувся до суду з позовом в цій справі.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України №1058 передбачені певні дії органів Пенсійного фонду України та пенсіонера щодо поновлення виплати пенсії на даний час.
Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 46 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Абзацом першим пункту 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 визначено, зокрема, що пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера.
Відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з?ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 Закону №1058.
Заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (пункт 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1).
Як свідчать матеріали справи, виплату пенсії позивачу припинено у зв`язку із скасуванням рішення міжрайонної Слобідської МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_1 з 06.03.2023р.
Проте, в подальшому, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2025р. по справі №520/6645/25 визнано протиправним та скасовано Довідку Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» № 101 про невизнання інвалідом стосовно ОСОБА_1 , з 06.03.2023 року.
Крім того, Комунальним закладом охорони здоров?я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров?я Харківської обласної державної адміністрації було повідомлено ГУ ПФУ в Харківській області про скасування довідки № 101 про невизнання інвалідом стосовно ОСОБА_1 , з 06.03.2023 року.
Таким чином, після з?ясування обставин та наявності умов для відновлення виплати пенсії, а саме скасування довідки про невизнання інвалідом стосовно позивача, пенсійний орган повинен був поновити виплату пенсії в порядку, передбаченому статтею 46 Закону №1058, що відповідачем здійснено не було, чим порушено право позивача на вільне володіння своїм майном у вигляді пенсії.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.
При цьому суд вказує, що в даній справі з боку відповідача встановлено саме протиправну бездіяльність, як форму пасивної поведінки, з приводу не поновлення виплати пенсії, натомість відмови у поновленні виплати пенсії по інвалідності викладену в листі № 29097-30665/п-03/8-2000/25 від 30 вересня 2025 року, якою було порушено права позивача у спірних правовідносинах, з боку відповідача не виявлено, оскільки вказаний лист носив суто інформативний характер та не підпадає під визначення індивідуального акту, що міститься в п. 18 ч.1 ст. 4 КАС України, у зв`язку з чим, вказана позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Разом з тим суд вбачає підстави, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, для виходу за межі заявлених позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати позивачу пенсії по інвалідності.
Зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії по інвалідності з моменту припинення такої виплати, з урахуванням усіх належних до виплати сум за відповідний період відповідає меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено. Зазначене відповідає принципу ефективного захисту. 
Суд ураховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A.303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд вважає, що ключові доводи сторін в цій справі отримали належну оцінку, а решти доводів висновків суду не спростовують.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 258 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково, вийти за межі позовних вимог.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з березня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії по інвалідності другої групи ОСОБА_1 з моменту припинення такої виплати з березня 2025 року, з урахуванням усіх належних до виплати сум за відповідний період.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров