ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7308/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
За позовом Фізичної особи-підприємця Герасименко Вікторії Миколаївни (Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, селище Карнаухівка) 
до Фізичної особи-підприємця Кравець Олени Олексіївни (Дніпропетровська обл., м. Дніпро) 
про стягнення заборгованості
СУТЬ СПОРУ:
Фізична особа-підприємець Герасименко Вікторія Миколаївна звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кравець Олени Олексіївни про стягнення заборгованості в загальному розмірі 283894,31грн, з якої: 250000,00грн основного боргу, 28171,77грн пені, 3154,05грн інфляційних втрат, 2568,49грн трьох відсотків річних. Судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу основного засобу №1/05-25 від 05.05.2025 в частині своєчасної та повної оплати за отриманий товар.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву.
26.01.2026 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у позові в повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивач поставив товар неналежної якості, недоліки якого були виявлені під час пусконалагоджувальних робіт і такі недоліки є дефектом самого товару. Також зазначає, що всі аргументи позивача про порушення відповідачем умов договору щодо розрахунків, передчасно зроблені, хибні та не відповідають дійсним обставинам. Твердження позивача є непослідовними, оскільки він отримав оплату за обладнання зазначене у специфікації №1, в повному обсязі, не зважаючи на понесені витрати на його ремонт, та затримку ведення в експлуатацію.
03.02.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що твердження відповідача є необґрунтованими, такими, що непідтверджені належними доказами. Наголошує, що договір, який був підписаний сторонами, вважається укладеним, а тому у сторін договору виникли певні зобов`язання, а саме, у продавця передати обладнання, а у покупця оплатити його вартість. Оскільки позивач передав обладнання, а відповідач прийняв його, що підтверджується актами приймання-передачі, то у відповідача виникли відповідні грошові зобов`язання за набуте право власності.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
05.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Герасименко Вікторією Миколаївною (далі - продавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Кравець Оленою Олексіївною (далі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу основного засобу №1/05-25 (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві основні засоби, визначені у пункті 1.2 цього договору (далі - товар), а покупець зобов`язується відповідно до цього договору оплатити та прийняти цей товар.
Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає продажу за цим договором, визначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору).
Приписами пункту 3.1 договору встановлено, що загальна вартість товару за цим договором становить 590000,00грн (п`ятсот дев`яносто тисяч гривень 00 копійок).
Пункт 3.2 договору визначає, що оплата вартості товару за договором здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок продавця у порядку визначеному сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 4.1 договору сторони визначили, що поставка товару за цим договором здійснюється на умовах визначених сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до пункту 4.2 договору строк поставки товару - протягом 7 (сім) робочих днів з дати оплати покупцем на поточний рахунок продавця першої частини вартості товару.
Пунктом 4.3 договору встановлено, що приймання - передача товару за кількістю, комплектністю та якістю здійснюється покупцем на складі продавця шляхом підписання сторонами актів приймання-передачі товару, зазначених у додатках 3-4 до цього договору.
Покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення платежу, за кожен день такого прострочення до повного виконання зобов`язань по цьому договору (пункт 5.3 договору).
Пункт 9.1 договору визначає, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами або їх уповноваженими представниками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір купівлі-продажу основного засобу №1/05-25 від 05.05.2025 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Між сторонами підписано специфікацію №1 до договору (а.с. 18 том 1), відповідно до умов якої сторони визначили, найменування майна (машина для виготовлення стаканів KD-LA2 з комплектом для виробництва стаканів 250мл та 340мл), одиницю виміру (шт), кількість товару (1), його вартість (340000,00грн). Умовами специфікації визначено умови оплати товару, а саме: оплата за товар за цим договором здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок продавця у наступному порядку:
05.05.2025 - 140000,00грн;
до 31.05.2025 - 50000,00грн;
до 05.06.2025 - 50000,00грн;
до 05.07.2025 - 50000,00грн;
до 05.08.2025 - 50000,00грн.
Між сторонами підписано специфікацію №2 до договору (а.с. 19 том 1), відповідно до умов якої сторони визначили, найменування майна (машина для виготовлення стаканів KD-LA2 з комплектом для виробництва стаканів 110мл та 175мл), одиницю виміру (шт), кількість товару (1), його вартість (250000,00грн). За специфікацією оплата за товар за цим договором здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок продавця у наступному порядку:
до 31.08.2025 - 50000,00грн;
до 05.09.2025 - 50000,00грн;
до 05.10.2025 - 50000,00грн;
до 05.11.2025 - 50000,00грн;
до 05.12.2025 - 50000,00грн.
На виконання умов договору та специфікацій позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 590000,00грн, що підтверджується актами приймання-передачі товару:
- акт приймання-передачі товару №1 від 07.05.2025;
- акт приймання-передачі товару №2 від 07.05.2025 (а.с. 20, 21 том 1).
Позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар у сумі 340000,00грн у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 250000,00грн, що і стало причиною звернення до суду.
З метою досудового врегулювання спору, позивачем 14.08.2025 та 08.09.2025 було направлено вимогу про сплату заборгованості відповідно, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена (а.с. 22-24, 27-29 том 1). 
Як стверджує позивач, відповідач не розрахувався за поставлений товар, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 250000,00грн, яку позивач і просить стягнути, що і є причиною виникнення спору.
Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за поставлений товар, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені за несвоєчасну оплату.
Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору купівлі-продажу, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості, наявність/відсутність підстав для стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. 
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.
Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку та вартості поставленого товару.
Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття товару за зазначеними актами приймання-передачі товару відповідачем також не заявлено.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.
Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.
У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Враховуючи визначений контрагентами у специфікаціях №№1, 2 порядок розрахунків за поставлений товар, приймаючи до уваги його прийняття відповідачем за актами приймання-передачі товару, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав.
Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 250000,00грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.
Щодо посилання відповідача на поставку неякісного товару, господарський суд зазначає наступне.
Приписами статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 673 цього Кодексу визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.
Отже, якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби. Якість товарів повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка передбачає вимоги до їх якості.
Відповідно до статті 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.
За приписами частини першої статті 688 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Враховуючи прийняття товару за актами приймання-передачі без зауважень щодо їх якості зі сторони відповідача, відсутність доказів повідомлення продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо якості товару у розумний строк, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту поставки неякісного товару, твердження відповідача не приймаються судом до уваги.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних у сумі 2568,49грн за загальний період з 01.09.2025 по 07.12.2025, інфляційні втрати у сумі 3154,05грн за період вересня, жовтня 2025 року, які розраховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та пеня у сумі 28171,77грн за загальний період з 05.06.2025 по 07.12.2025.
За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 5.3 договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення платежу, за кожен день такого прострочення до повного виконання зобов`язань по цьому договору.
Заявлена позивачем пеня розрахована в загальній сумі 28171,77грн за загальний період з 04.07.2024 по 31.12.2024.
Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що позивачем неправильно визначено дату виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та невірно визначено основний борг для нарахування пені.
Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку, до стягнення з відповідача підлягає пеня за загальний період з 06.06.2025 по 07.12.2025 у розмірі 26797,26грн.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Господарським судом здійснено перевірку розрахунку трьох відсотків та встановлено, що позивачем при розрахунку неправильно визначено дату виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем. 
Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають три відсотки річних у розмірі 2510,96грн за загальний період з 01.09.2025 по 07.12.2025.
Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат порушень не встановлено.
Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 282462,27грн, з якої: 250000,00грн - основного боргу, 26797,26грн - пені, 2510,96грн грн - трьох відсотків річних та 3154,05грн - інфляційних втрат.
Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, а також надана правова оцінка викладеним доводам та запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 4236,93грн.
Судові витрати за надання професійної правничої допомоги судом не розподіляються з огляду на заяву представника позивача у позовній заяві про надання доказів понесення таких витрат у порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Герасименко Вікторії Миколаївни до Фізичної особи-підприємця Кравець Олени Олексіївни про стягнення заборгованості в загальному розмірі 283894,31грн, з якої: 250000,00грн основного боргу, 28171,77грн пені, 3154,05грн інфляційних втрат, 2568,49грн трьох відсотків річних - задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кравець Олени Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Герасименко Вікторії Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 250000,00грн - основного боргу, 26797,26грн - пені, 2510,96грн - трьох відсотків річних, 3154,05грн - інфляційних втрат та 4236,93грн - витрат по сплаті судового збору.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Кравець Олени Олексіївни на користь Фізичної особи-підприємця Герасименко Вікторії Миколаївни 1374,51грн? - пені та 57,53грн - трьох відсотків річних.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 02.03.2026.

Суддя В.О. Татарчук