ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/3213/24  Номер провадження 22-ц/814/1181/26	Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П., 
при секретарі Філоненко О.В.
за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича на заочне рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03 червня 2025 року ухваленого у складі головуючого судді Комарової Д.Ю., повний текст судового рішення виготовлено – дати не вказано
у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 165 744,44 грн. та судових витрат.
Позов мотивовано тим, що що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено: -кредитний договір №2001886333601 від 01.06.2021, за яким відповідачу надано кредит у сумі 44 000 грн. та кредитний договір №1010453402 від 20.02.2022, за яким відповідачу надано кредит у сумі 60 500 грн.
ОСОБА_1 підписав заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підтвердивши згоду з умовами Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», розміщеної на сайті pumb.ua. 
Зобов`язався повертати кредити, сплачувати проценти та комісії відповідно до умов договорів, зокрема шляхом щомісячних платежів.
АТ «ПУМБ» виконало свої зобов`язання, надавши відповідачу кредити в повному обсязі, однак відповідач не виконує зобов`язання щодо повернення кредитів, у зв`язку з чим станом на 06.10.2024 має заборгованість за договором №2001886333601: 75 687,34 грн з яких: 43 999,87 грн основний борг, 31 687,47 грн. відсотки, 0 грн комісія та за договором №1010453402: 90 057,10 грн з яких: 60 500 грн основний борг, 15,21 грн. - відсотки, 29 541,89 грн. комісія. Загальна сума заборгованості становить 165 744,44 грн
Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Враховуючи викладене, представник позивача прохав суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 165 744,44 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03 червня 2025 року позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 165 744,44 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк свої зобов`язання за договорами виконав та надав ОСОБА_1 кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не сплачено, доказів такої сплати заборгованості суду також не надано.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Костянецький А.Г. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.
В обґрунтування скарги зазначає, що надана позивачем виписка за рахунком НОМЕР_1 .UAH за період з 01.06.2021 р по 06.10.2024 р містить інформацію про рух коштів за дебетом та за кредитом рахунка, але не містить будь-якої інформації про надання кредиту згідно договору №2001886333601, а будь-яких інших доказів на підтвердження факту надання кредитних коштів позичальнику за цим договором позивачем не надано. 
Відповідно до п 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постанова Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. 
Надані позивачем виписки з рахунка не можуть бути прийняті у якості допустимих доказів у справі, як такі, що не відповідають вимогам до первинних документів, оскільки не містять підпису особи, яка склала виписку та печатки банку, при цьому підписання додатків до позову представником позивача не може нівелювати обов`язку належного оформлення банківської виписки, особою, яка її склала.
Зазначає, що надана позивачем копія платіжної інструкції від 20.02.2022 року про, нібито, перерахування коштів у сумі 60500 грн. не належить до первинних документів, за якими станом на 20.02.2022 року могла проводитись банківська операція з перерахування коштів.
Також вказує, що за договором від 01.06.2021 № 2001886333601 проценти у сумі 26377,20 грн (31687,47-5310,27) нараховані позивачем безпідставно після закінчення визначеного договором строку кредитування, а тому вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають.
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
В даній справі позивачем не доведено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, відтак вимоги про стягнення комісії базуються на нікчемних положеннях кредитних договорів. Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та помилково задовольнив позовну вимогу банку про стягнення за кредитним договором від 20.02.2022 № 1010453402 заборгованості за комісією у сумі 29541,89 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.2021 ОСОБА_1 підписав заяву № 2001886333601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», на підставі якої позивачем відкрито на ім`я відповідача поточний рахунок та видано кредитну картку.
Також 01.06.2021 на підставі заяви № 2001886333601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, отримав кредиту розмірі 30000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
В подальшому кредитний ліміт було збільшено 25.11.2021 до 34 000 грн, потім 15.02.2022 збільшено до 44 000 грн, 27.02.2022 зменшено до 43 864 грн, 03.03.2022 збільшено до 44 000 грн.
Також, ОСОБА_1 20.02.2022 підписав заяву № 1010453402 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», на підставі якої отримав кредит у розмірі 60 500 грн.
Умови кредиту, включаючи процентну ставку 0,01% річних, комісію 2,22% та ануїтетну схему погашення, були погоджені відповідачем.
Умовами Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» передбачено сплату позичальником процентів та комісій, що підтверджується підписаною заявою. Графік платежів передбачав щомісячні виплати в розмірі 3 864 грн 20 коп, включаючи 1 343 грн 10 коп. комісії, загальною сумою 92 740 грн 60 коп. за 24 місяці.
Таким, чином позивач зобов`язання з надання відповідачеві грошових коштів (кредиту) виконав, що підтверджується виписками по рахункам, в яких відображено рух коштів по рахункам відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що банк свої зобов`язання за договорами виконав та надав ОСОБА_1 кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не сплачено.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду не у повній мірі вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Представник відповідача заперечує правомірність нарахування та стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними ОСОБА_1 з банком. 
Згідно з позовними вимогами позивач зазначає, що заборгованість за комісією за договором 
№1010453402 складає 29 541,89 грн. 
Щодо правомірності нарахування банком комісій за кредитним договором №1010453402колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» .
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Разом з тим умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними ВП ВС у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Пунктом 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору від початкової суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії).
У заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 20.02.2022 відповідач своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,22% проте банк не роз`яснив за які конкретні дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.
Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, і послуг на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за змістом яких надання таких послуг є безоплатними.
З урахуванням положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» колегія суддів зазначає, що умова кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,22% є нікчемною, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості за Договором №1010453402 від 20.02.2022 у розмірі 29 541,89 грн.є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» кредитної заборгованості за комісією за Договором №1010453402 від 20.02.2022 у розмірі 29 541,89 грн.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1450,26 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене заочне рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03 червня 2025 року в частині стягнення комісії за договором №1010453402 від 20.02.2022 у розмірі 29 541,89 грн.підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича задовольнити частково.
Заочне рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03 червня 2025 року в частині стягнення комісії за договором №1010453402 від 20.02.2022 у розмірі 29 541,89 грн. скасувати, визначивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у розмірі 136202,55 грн.
Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму сплаченого судового збору з 2422,40 грн. до 1450,26 грн.
В іншій частині заочне рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко

Судді        Т.В. Одринська 

В.П. Пікуль