Яготинський районний суд Київської області

Справа № 382/277/25
Провадження № 2/382/38/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(ЗАОЧНЕ)

19 січня 2026 року Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кисіль О.А.
за участю секретаря Голованова В.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Державного професійно-технічного навчального закладу "Яготинський центр професійно технічної освіти" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з займаного приміщення в гуртожитку без надання іншого житла,

ВСТАНОВИВ:
Директор Державного Професійно-технічного навчального закладу "Яготинський центр професійно-технічної освіти" звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з займаного приміщення в гуртожитку без надання іншого житла, відповідно до вимог якого просить виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з займаного житлового приміщення АДРЕСА_1 , без надання іншого житла та стягнути судовий збір.
Позов обргунтовано тим, що ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1) тимчасово користується (на правах найму) житловим приміщенням №210 загальною площею 34,73 м2 в гуртожитку АДРЕСА_2 (далі -Гуртожиток)
Відповідно до Наказу №876 Міністерства освіти і науки України від 20.06.2017 року, Гуртожиток закріплено на праві оперативного управління за Державним професійно- технічним навчальним закладом «Яготинський центр професійно-технічної освіти» (далі за текстом - Позивач/ДПТНЗ «Яготинський ЦПТО»). Позивач являється балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку гуртожитку.
Відповідачі не є ні робітниками, ні службовцями, ні студентами чи учнями ДПТНЗ «Яготинський ЦПТО», у зв`язку з чим Ордер на жилу площу в гуртожитку не видавався.
ОСОБА_1 займає в Гуртожитку житлове приміщення, кімнату № НОМЕР_1 , загальною площею 34,73 м2, з листопада 2020 року на підставі Угоди б/н строком з 20.11.2020 р. по 31.12.2021 р., в подальшому були укладені наступні угоди: Угода №7 строком з 01.01.2022 р. по 31.12.2022р, Угода №4 строком з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р.. Угода №10 строком з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. (далі за текстом - Угода) на підставі вищезазначених угод разом з ОСОБА_1 проживає її син ОСОБА_2 .
Відповідно до п.3.1 Угоди, квартироутримувач (Позивач) проводить нарахування плати за найм майна та комунальні послуги відповідно до калькуляції витрат, що розраховуються на основі цін на товари та послуги, які склалися на відповідну дату.
Відповідно до п. 3.2 Угоди, калькуляція витрат перераховується при зміні тарифів.
Пунктом 3.3 Угоди передбачено, що плата за відшкодування комунальних послуг та квартплата становлять: кількість осіб, що проживають 2, електроенергія 1561,69, теплова енергія 2500,56, водопостачання 405,09, водовідведення 613, 62, вивіз сміття 20, квартплата 500,11, всього 5356,07.
Пунктом 4.2 Угоди передбачено обов`язок квартиронаймача (Відповідача 1) щомісячно протягом 10-ти днів з моменту отримання рахунку сплатити кошти на розрахунковий рахунок квартироутримувача (Позивача), що вказаний в щомісячному рахунку.
За період проживання в Гуртожитку Відповідачі допустили систематичне порушення п. 4.2 Угоди, що підтверджується судовими наказами - справа №382/1694/24 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання у гуртожитку №2 у розмірі 44896 (сорок чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість) грн. 52 копійки, справа № 382/1695/24 про стягнення заборгованості по сплаті житлово- комунальних послуг за проживання у гуртожитку №2 у розмірі 17140 (сімнадцять тисяч сто сорок) грн. 83 копійки, справа № 382/1595/24 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання у гуртожитку №2 у розмірі 29839 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн. 10 копійок. Загальний розмір заборгованості стягнутий на підставі наведених судових наказів становить - 91 876 (дев`яносто одна тисяча вісімсот сімдесят шість) грн. 45 коп.
03.09.2024 року, через включення Гуртожитку до переліку об`єктів державної власності, які будуть використані для розміщення внутрішньо переміщених осіб, Позивач, завчасно, та з метою щоб Відповідачі мали час для того щоб знайти собі інше житло, Листом-попередження №210 письмово попередив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що угода про тимчасове користування (на правах найму) житлової площі на 2025 рік продовжуватися не буде, та звернувся з проханням про добровільне звільнення займаної кімнати в Гуртожитку до 31.12.2024 року.
Вищезазначений Лист-попередження №210 Відповідачі отримувати відмовились, внаслідок чого комісією у складі: бухгалтера І категорії Валентини Матвійок, завідувача господарством Русланом Вусанем, ОСОБА_3 , було складено Акт відмови від отримання листа-попередження відносно виселення. Зазначений лист-попередження №210 повторно надіслано засобами пощтового направлення «Нова пошта» трекінговий номер «59001216079593», який отримано ОСОБА_1 09.09.2024 року.
23.10.2024 року, Листом-попередження про відключення гуртожитку № НОМЕР_2 від комунальних послуг №301, з огляду на те, що відповідно до Додатку №3 Київської обласної ради восьмого скликання від 09 червня 2023 року №553-18-VIII Гуртожиток було включено в цільову програму «Підтримка внутріщньо переміщених осіб на 2023-2025 роки, а саме: в розділ «Кількість закладів для реконструкції гуртожитків». Відповідачам повідомлено про те, що з 01.01.2025 року Позивача буде відключено від постачання комунальних послуг, та висловлено прохання про звільнення займаної кімнати Гуртожитку.
Вищезазначений Лист-попередження про відключення гуртожитку № НОМЕР_2 від комунальних послуг №301 Відповідачі отримувати відмовились, внаслідок чого комісією у складі: бухгалтера 1 категорії Валентини Матвійок завідувача господарством Русланом Вусанем, комендантом ОСОБА_3 , було складено Акт відмови від отримання листа-попередження відносно виселення. Зазначений лист-попередження №301 надіслано засобами поштового направлення «Нова пошта» трекінговий номер «59001246091951», який отримано ОСОБА_1 25.10.2024 року.
06.02.2025 року, комісією в складі: заступника директора ОСОБА_4 , коменданта ОСОБА_5 , було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжують проживати в кімнаті № НОМЕР_1 Гуртожитку, на підставі чого складено Акт про встановлення факту проживання.
Оскільки, всупереч вимогам висловленим у Листі-попереджені №210 від 03.09.2024 року та Листі-попереджені №301 від 23.10.2024 року, Відповідач-1 та Відповідач-2 на момент звернення до суду з даною позовною заявою, продовжують проживати в займаній кімнаті, добровільно звільнити займану кімнату відмовляються, у зв`язку з чим, ми змушені звернутись до суду за захистом свої прав.
Відповідач-1 та Відповідач-2 у даній справі не входять до кола осіб, які мають право на проживання в студентському гуртожитку. Ордер на жилу площу в гуртожитку їм не видавався, строк дії Угоди №10 закінчився 31.12.2024 року.
Оскільки, Угоду про тимчасове користування (на правах найму) житлової площі на 2025 рік не укладено, вважаємо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в Гуртожитку без достатніх правових підстав, а тому підлягають виселенню без надання іншого житла.
З огляду на викладене, встановлені ст. 125 і ст. 132 Житлового кодексу пільги не поширюються на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Оскільки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушено умови п.4.2 Угоди, щодо зобов`язання з щомісячного перерахування на користь ДПТНЗ «Яготинський ЦПТО» платежів за найм майна та комунальні послуги, за наймачем (Відповідачами) утворилась заборгованість яка на 31.12.2024 рік становить - 102 121 (сто дві тисячі сто двадцять одна) гри. 69 коп., та яку Відповідачі, на момент звернення з даним позовом до суду, в добровільному порядку не погасили.
Отже, оскільки Відповідачі використовують житлове приміщення за його цільовим призначенням, однак тривалий час (більше шести місяців) не вносять плати за найм майна та комунальні послуги, визначеної Угодою, Відповідачами істотно порушено договір найму (внаслідок завданої шкоди Відповідачами, Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, та змушений власним коштом здійснювати оплату комунальних послуг за Відповідачів).
Відповідач-1 з 21.10.2024 року, на праві приватної власності має 1/2 житлового будинку, загальною площею 71,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Оскільки, Відповідач-1 має на праві власності власне житло, виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не створює невиправданого втручання у право на повагу до житла у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, відповідно до Додатку №3 Київської обласної ради восьмого скликання від 09 червня 2023 року №553-18-VIII Гуртожиток було включено в цільову програму «Підтримка внутрішньо переміщених осіб на 2023-2025 роки, та зобов`язано здійснити розміщення внутрішньо- переміщених осіб. Однак, Позивач не може в повній мірі виконати покладені на нього зобов`язання через протиправне проживання Відповідача-1 та Відповідача-2 в кімнаті №210 Гуртожитку.
Керуючись вищевикладеним, враховуючи, що Відповідач-1 та Відповідач-2 використовують житлове приміщення за його цільовим призначенням, однак проживають в Гуртожитку без достатніх правових підстав, тривалий час (більше шести місяців) не вносять оплати за найм житла, ОСОБА_1 має на праві приватної власності інше житло, вважаємо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають виселенню без надання іншого житла.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19.02.2025 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.
Представник позивача звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, з огляду на відсутність світла, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Крім цього, зазначив, що відповідачами не надано жодних доказів на спростування позиції викладеної у позові. При цьому, позивачі не входять до кола осіб, які мають право на проживання в студентському гуртожитку, та їх виселення не погіршує їх становища, оскільки вона мають на праві власності житло.
В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи належним чином повідомлена. На попередніх судових засіданнях відповідач заперечував проти заявлених вимог з огляду на те, що вважає дану кімнату своїм житлом, з огляду на те, що там народився її син, вона сплачувала за комунальні послуги, вкладала в цю кімнату свої кошти, оскільки дана кімната, яку їй надали була у занедбаному стані, тому вона поставила там два вікна пластикових, вхідні двері за свої кошти. Потім разом із проживаючими в сусідніх кімнатах людей вони склались особистими коштами по 13000 гривень та полагодили дах, оскільки дах почав протікати. Заборгованість виникла, бо син навчався та вона допомагала коштами ЗСУ добровільно, тому і виникла в неї заборгованість. На даний час вона працює тут, син крім навчання теж підпрацьовує, тому вона погасила майже всю заборгованість. Переселенців вона не бачила в гуртожитку поблизу їх кімнати, там не всі зайняті кімнати є вільні на тому поверсі і нижче. Вона сприймає це житло як свій дім, де народилась дитина її і виросла, в неї потяг до даної кімнати як до свого дому, таке вона має сприйняття. Належна їй частину будинку у Черкаській області не придатна для проживання, там пічне опалення, і приміщення потребує ремонту, тому в неї не має куди їхати проживати разом із сином. Син також сприймає цю кімнату у гуртожитку як свій дім, бо він тут народився, виріс і навчається, дитина має тут друзів і коло спілкування.
В минулих судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив своє сприйняття про яке вказала мати, та заперечував проти заявлених вимог. В судове засідання повторно не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлений.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи пояснення сторін по справі як дані в судових засіданнях, так і письмові пояснення представника позивача, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд  вважає, що позов не підлягає до задоволення.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.10.2024 року, на праві приватної власності має 1/2 житлового будинку, загальною площею 71,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.9-10)
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Державний Професійно-технічний навчальний заклад "Яготинський центр професійно-технічної освіти" займається професійно-технічною освітою (а.с. 11-14)
Відповідно до Наказу №876 Міністерства освіти і науки України від 20.06.2017 року, Гуртожиток закріплено на праві оперативного управління за Державним професійно- технічним навчальним закладом «Яготинський центр професійно-технічної освіти» (далі за текстом - Позивач/ДПТНЗ «Яготинський ЦПТО»). Позивач являється балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку Гуртожитку.(а.с.15-21)
Відповідно до Додатку №3 Київської обласної ради восьмого скликання від 09 червня 2023 року №553-18-VIII Гуртожиток було включено в цільову програму «Підтримка внутрішньо переміщених осіб на 2023-2025 роки, та зобов`язано здійснити розміщення внутрішньо- переміщених осіб. (а.с.22-25)
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має заборгованість з 2023 року по 2024 рік, яка на 01.01.2025 рік становила - 102 121 (сто дві тисячі сто двадцять одна) гри. 69 коп. (а.с.26).
Позивачем надано до позову угоди укладені між ОСОБА_1 та позивачем по справі з 2020 року по 2024 рік, відповідно до яких відповідачі займають в гуртожитку житлове приміщення, кімнату № НОМЕР_1 , загальною площею 34,73 м2, з листопада 2020 року на підставі Угоди б/н строком з 20.11.2020 р. по 31.12.2021 р., в подальшому були укладені наступні угоди: Угода №7 строком з 01.01.2022 р. по 31.12.2022р, Угода №4 строком з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р.. Угода №10 строком з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. на підставі вищезазначених угод разом з ОСОБА_1 проживає її син ОСОБА_2 (а.с.27-30).
Згідно до лист-попередження №210 Відповідачі отримувати відмовились, внаслідок чого комісією у складі: бухгалтера І категорії Валентини Матвійок, завідувача господарством Русланом Вусанем, ОСОБА_3 , було складено Акт відмови від отримання листа-попередження відносно виселення. Зазначений лист-попередження №210 повторно надіслано засобами пощтового направлення «Нова пошта» трекінговий номер «59001216079593», який отримано ОСОБА_1 09.09.2024 року.
23.10.2024 року, Листом-попередження про відключення гуртожитку № НОМЕР_2 від комунальних послуг №301, з огляду на те, що відповідно до Додатку №3 Київської обласної ради восьмого скликання від 09 червня 2023 року №553-18-VIII Гуртожиток було включено в цільову програму «Підтримка внутріщньо переміщених осіб на 2023-2025 роки, а саме: в розділ «Кількість закладів для реконструкції гуртожитків». Відповідачам повідомлено про те, що з 01.01.2025 року Позивача буде відключено від постачання комунальних послуг, та висловлено прохання про звільнення займаної кімнати Гуртожитку. Вищезазначений Лист-попередження про відключення гуртожитку № НОМЕР_2 від комунальних послуг №301 Відповідачі отримувати відмовились, внаслідок чого комісією у складі: бухгалтера 1 категорії Валентини Матвійок завідувача господарством Русланом Вусанем, комендантом ОСОБА_3 , було складено Акт відмови від отримання листа-попередження відносно виселення. Зазначений лист-попередження №301 надіслано засобами поштового направлення «Нова пошта» трекінговий номер «59001246091951», який отримано ОСОБА_1 25.10.2024 року. 06.02.2025 року, комісією в складі: заступника директора ОСОБА_4 , коменданта ОСОБА_5 , було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжують проживати в кімнаті № НОМЕР_1 Гуртожитку, на підставі чого складено Акт про встановлення факту проживання. (а.с. 31-39)
Відповідно до наказу Яготинського районного суду Київської області від 09.09.2024 року було стягнуто заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання в гуртожитку АДРЕСА_4 з ОСОБА_1 в розмірі 29839, 10 грн. 
Відповідно до наказу Яготинського районного суду Київської області від 19.09.2024 року було стягнуто заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання в гуртожитку АДРЕСА_4 з ОСОБА_1 в розмірі 44896, 52 грн.
Відповідно до наказу Яготинського районного суду Київської області від 19.09.2024 року було стягнуто заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання в гуртожитку №2 з ОСОБА_1 в розмірі 17140, 83 грн. (а.с.40-42)
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №71272347 від 12.06.2025 року закінчено стягнення по виконавчому листу №382/1402/21 від 10.03.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного професійно -технічного закладу "Яготинський центр професійно-технічної освіти" 13505,30 грн. боргу та 2270,00 грн. судового збору (а.с.86-87).
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №76717590 від 16,07.2025 року закінчено стягнення по виконавчому листу №382/1695/24 від 19.09.2024 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь Державного професійно -технічного закладу "Яготинський центр професійно-технічної освіти" 17140,83 грн. боргу та . судового збору, а всього 17443,63 грн. , котре було відкрито постановщю від 06.12.2024 року (а.с.89, 91).
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №76718219 від 06.12.2024 року вбачається, що відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №382/1595/24 виданого 09.09.2024 року Яготинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного професійно -технічного закладу "Яготинський центр професійно-технічної освіти" 29839,10 грн. боргу та . судового збору 302,80 грн. (а.с.90)
Державний професійно - технічний заклад "Яготинський центр професійно-технічної освіти" звертався до Яготинського районного суду Київської області з заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с.98-101, 111-112, 114).
Відповідачем ОСОБА_1 надано списки збору коштів у підтвердження її пояснень щодо збору коштів на ремонт даху, де міститься і її прізвище та суми зданих коштів (а.с.99-100).
Також відповідачем ОСОБА_1 надано квитанції про проведення ремонтних робіт в даній кімнаті гуртожитку (а.с.106, 113) та квитанції про сплату комунальних послуг з 2022 року по липень 2025 року (а.с.102-105, 107-110).
П. 11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498 передбачає, що наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
Крім того, положеннями п. 15 Примірного положення визначено, що особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.
Згідно ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ч. ч. 1 та 3 ст. 815 ЦК України).
Згідно ст. 821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 819 ЦК України, поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови володіння та/або користування житлом, не допускається без згоди наймача.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму.
Положеннями ч. 2, 3 ст. 825 ЦК України визначено, що Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. 
За рішенням суду наймачеві може бути наданий строк не більше одного року для відновлення житла.
Якщо протягом строку, визначеного судом, наймач не усуне допущених порушень, суд за повторним позовом наймодавця постановляє рішення про розірвання договору найму житла. На прохання наймача суд може відстрочити виконання рішення не більше ніж на один рік. 
Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї.
Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.
Згідно ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 826 ЦК України передбачені правові наслідки розірвання договору найму житла, а саме: у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.
В той же час, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, п. 41).
А згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Нормою ст. 132 ЖК України встановлено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням (ч. 1). Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути висилено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину (ч.2). Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 ЖК України (випадки виселення із службового жилого приміщення), може бути висилено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселеним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування.
Відповідно до ст. 19 ч. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У тому числі забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, стосовно яких триває спір щодо підстав їх вселення у гуртожиток та/або підстав їх фактичного проживання у гуртожитку, до вирішення спору в досудовому або судовому порядку відповідно до ст. ст. 25 і 26 цього Закону.
Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав гуртожитків» передбачено, що виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.
Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або які законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі §1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Прокопович проти Росії», п. 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання в право на повагу до житла (див. серед багатьох інших джерел рішення від 13.05.2008 року у справі «McCannv. the United Kingdom», п. 50) (пп. 40, 41 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 року).
У пункті 36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла», за змістом ст.8 Конвенції, не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації в національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі п. 1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення від 11.01.1995 року у справі «Buckley v. the United Kingdom», п. 63).
Отже, у справі «Прокопович проти Росії» встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі (незалежно від його правового режиму) є достатньою підставою для того, щоб уважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим утручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.
У відповідності до правових позицій Європейського суду з прав людини в розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла та охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (Powell and Rayner v. the U.K.) від 21.02.1990 року, статус рішення - остаточне). Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gillow v. the U.K.) від 24.11.1986 року, статус рішення - остаточне), так і на наймача житла (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkos v. Cyprus) від 18.02.1999 року, статус рішення - остаточне).
Зокрема, пункт. 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до ст. 2 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.
Втручання у право на повагу до житла має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).
Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення зазначеної мети.
Відповідно до принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення, вона повинна мати право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитина повинна мати право на належне харчування, житло, розвиток і медичне обслуговування. 
Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Пункт 3 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, передбачає, що держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
З огляду на практику ЄСПЛ виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.
ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) вказано, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування житлом особою, яка володіє таким приміщенням незаконно, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.
Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року зобов`язання додержувати поваги до прав людини високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. 
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, враховуючи вище викладене, а також той факт, що угоди укладені між сторонами з 20.11.2020 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, проте відповідач ОСОБА_1 продовжує сплачувати комунальні послуги і на протязі 2025 року, після закінчення строку дії договору за 2024 рік, що свідчить про бажання відповідачів проживати в даній кімнаті гуртожитку (а.с.104). При цьому, наданий розрахунок заборгованості (а.с.26) позивачем не відповідає дійсним обставинам справи, як вбачається з наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій про сплату комунальних послуг з 2022 року по липень 2025 року (а.с.102-105, 107-110), тобто з наданих відповідачу ОСОБА_1 позивачем щомісячних квитанцій вбачається, що відповідачем з лютого 2023 року по грудень 2024 року, сплачувались кошти за комунальні послуги та користування гуртожитком, окрім травня у 2023 році та травня, лютого, липня 2024 року, що не становить у своїй сукупності шість місяців несплати за два роки, тому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 825 ЦК України та те, що в матеріалах справи відсутні докази невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, що підтверджується наданими квитанціями відповідачем ОСОБА_1 .. 
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи відповідачі використовують надане їм житло за призначенням, піклуються про його стан та виконують обов`язки передбачені ст. 819 ЦК України не лише як наймача, а й наймодавця щодо капітального ремонту будівлі, як повідомляла відповідач ОСОБА_1 та надала відповідні докази.
При цьому, сама реєстрація частини будинку на ім`я відповідачки ОСОБА_1 , не свідчить про придатність та належність умов для проживання в цій частині будинку як відповідача так і її сина, а свідчить про формальну належність їй частини будинку, а стороною позивача не спростовані твердження відповідачки ОСОБА_1 про непридатність даного приміщення для приживання та відсутність у ньому газопостачання.
Таким чином, враховуючи вище викладене, а також те, що тривалий час проживання ОСОБА_1 в даній кімнаті гуртожитку, а відповідача ОСОБА_2 з його народження, постійно проживають, самовизначають дану кімнату гуртожитку з огляду на їх, фізичну та моральну цілісності, підтримки взаємовідносин матері та дитини, що є відповідачами по справі, та вважають дану кімнату в гуртожитку, як усталене та безпечне місце в суспільстві, як місце своєї домівки, в якому народився відповідач ОСОБА_2 та тривалий час відповідачі там проживають, відповідач ОСОБА_7 там народився, навчається, має коло друзів, що є достатньою підставою для того, щоб вважати дану кімнату в розумінні статті 8 Конвенції.
Тому з огляду на викладене вимоги позову до задоволення не підлягають.
В силу ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача в разі відмови в позові.
Керуючись ст. ст. 76-77, 79, 81, 89, 280-283, 258-259, 263, 265, 268, 354, 279, 141 ЦПК України, Конституцією України, ст. ст. 311, 631, 810, 819-821, 825, 826 ЦК України, ст. ст. 109, 128-130 ЖК України, ст. ст. 1, 8, 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Декларацією прав дитини, Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, ст. 2 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 19, 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав гуртожитків», суд

ВИРІШИВ:
В позові Державного професійно-технічного навчального закладу "Яготинський центр професійно технічної освіти" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з займаного приміщення в гуртожитку без надання іншого житла, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 26 лютого 2026 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготоволено 26.02.2026 року.

Суддя Кисіль О. А.