ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року 
м. Харків
справа № 641/6880/25
провадження № 22-ц/818/2178/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Пилипчук Н.П., Савенко М.Є
сторони справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю " Факторинг Партнерс"
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2025 року ухвалене у складі судді Щеперевої Г.М.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" ( надалі ТОВ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 4911066 від 02.12.2021 року в розмірі 32130,00 грн., та судових витрат.
Позов обґрунтований тим, що 02.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4911066, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу фінансовий кредит в розмірі 7000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору, в зв`язку з чим нього утворилась заборгованість за кредитним договором, включаючи суму кредиту, відсотки. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 26-07/2024, за яким права вимоги за кредитним № 4911066 від 02.12.2021 відступлене позивачу. Відповідачу направлено претензію про погашення заборгованості, яка ним не виконана. Заборгованість відповідача становить заборгованість за тілом кредиту 7000 грн; заборгованість за процентами 23800 грн, по комісії 1330,00 грн. На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача суму заборгованості на свою користь. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 13 000,00 грн.
Рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором у сумі 30 800 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 2 322,12 грн та витрати за правничу допомогу у сумі 2 875,81 грн, а всього 35 997 грн 93 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору та перерахування останньому кредитних коштів, що зокрема підтверджується випискою з особового рахунка відповідача, тому наявні підстави для стягнення тіла кредити та відсотків за користування кредитними коштами. Проте суд зазначає що комісія за надання кредиту в розмірі 1330,00 грн є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, позивачем у договорі про споживчий кредит не зазначено, які послуги надаюся за комісію пов`язану з наданням кредиту. За таких обставин, положення кредитного договору про споживчий кредит від 02.12.2021 року № 4910660 про сплату позичальником на користь кредитора комісії за надання кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 1330,00 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В якій просила рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини справи та дійшов до висновків що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Позивачем не було доведено обставини, що мають значення для справи належними та допустимими доказами. Апелянт зазначає, що 02.12.2021 між сторонами дійсно було укладено кредитний договір в електронній формі, проте проценти за користування кредитом у розмірі 23800,00 грн нараховані кредитором поза межами строку дії договору. Стягнення кредитором зі споживача надмірних грошових коштів у вигляді відсотків спотворює дійсне призначення кредиту, оскільки в такому разі проценти перетворюються на несправедливий непомірний тягар для споживача.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 02.12.2021 року було підписано договір про споживчий кредит №4911066 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», сума наданого кредиту становить 7000 грн, кредит надавався на 30 календарних днів з 02.12.2021 року, терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 01.01.2022 року. орієнтовна загальна вартість за кредитом становить 13580.00 грн. відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту становить 1330.00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 проценти за користування кредитом 5250.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с19-23).
Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 4911066 від 02.12.2021 року містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.46).
Позивачем надано Паспорт споживчого кредиту № 4911066 від 02.12.2021, в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо (а.с.54).
Відповідно до анкети-заяви на кредит № 4911066 від 02.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. Крім того, зазначена анкета відображає процес оформлення та розгляду заяви (а.с.47).
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 уклав договір № 4911066 від 02.12.2021 за допомогою одноразового ідентифікатора W75773 час відправки ідентифікатора позичальнику 02.12.2021 (а.с. 53).
Згідно із квитанцією LIQ PAY № 1840943116, 02.12.2025 року було здійснено переказ коштів у розмірі 7000,00 грн., призначення: кошти згідно договору 4911066 (а.с.55).
Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» на ім?я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , на рахунок 02.12.2021 зараховано 7000 грн, що також підтверджується випискою по рахунку (а.с.126-129).
26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №26-07/2024 (а.с.9-18).
Відповідно до умов цього договору, Первісний Кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до Боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287052895,25 грн. (двісті вісімдесят сім мільйонів п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень 25 копійок),а Фактор, здійснивши Фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, приймає право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між Клієнтом і Боржниками. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми виявляться меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові. До Фактора переходять права Клієнта як первісного кредитора за договорами про споживчий кредит в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зокрема Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та/чи процентів, за порушення грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами про споживчий кредит (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені Клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення неустойки (штраф, пеня) за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь яких платежів і комісій відповідно до умов договорів про споживчий кредит.
Пунктом. 7.1. договору факторингу визначено що сторони домовилися, що розмір фінансування за цим договором згідно з реєстром боржників складає 3 310 395,81 грн. 
Згідно платіжного доручення №448090005 від 26.07.2024 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сплатило на рахунок ТОВ «Мілоан» 3310395,81 грн, за призначенням: оплата лоту згідно з договором факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024.(а.с.27)
Відповідно до реєстру боржників від 26.07.2024 року до Договору факторингу №26-07/2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4911066 в сумі 32130 грн. з котрих: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23800 грн. сума заборгованості за процентами; 1 330 грн. сума заборгованості за комісіями.(а.с.31-32, 34-35)
Положеннями ч. 1ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу Українивизначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1статті 526 Цивільного кодексу України).
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтями 526, 530ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк.
У частині першій статті 612ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що договір, укладений між позивачем та відповідачем (позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту) підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів і які були надіслані на номер телефону відповідача відповідно до положень укладених договорів. Кредитор свої зобов`язання щодо перерахування кредитних коштів виконав надавши відповідачу кредит в розмірі 7000,00 грн. що підтверджується зокрема випискою за особовим рахунком відповідача. Крім того матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується що відповідно до договору факторингу від 26.07.2024 №26-07/2024 від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4911066 від 02.12.2021 року.
Частиною 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як убачається з умов договору про споживчий кредит від 02.12.2021 року сторони погодили, що кредит надається загальним строком на 30 днів із 02.12.2021 року до 12.03.2021 року.
Положеннями п. 2.3 Договору про споживчий кредит № 4911066 від 02.12.2021 передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.
Згідно п.2.3.1.1. Кредитного договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Згідно п. 3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.
Таким чином, умовами Договору про споживчий кредит № 4911066 від 02.12.2021 передбачено два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування, а якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний пунктом 2.3.12 договору, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищіть 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Також, на підставі п. 2.3.1.1 строк договору було пролонговано ще на 60 днів. Відповідно до умов договором протягом вказаного строку відповідачу нараховано відсотки за стандартною (базова) процентною ставкою за користування кредитом, розмір становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
З наведеного вбачається, що підписанням договору про споживчий кредит № 4911066 від 02.12.2021 сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування отже нарахування відсотків за кредитним договором №4№ 4911066 в загальному розмірі 23800,00 грн є правомірним
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належного виконання відповідачем умов договору зокрема сплати суми заборгованості. Вказані розрахунки Банку відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку заборгованості або доказів належного виконання зобов`язань суду не надано. Оскільки позичальник отримані кредитні кошти за договором від 02.12.2021 у повній мірі не повернув та користувався наданими кредитними коштами протягом всього визначеного відповідно до умов договору строку кредитного договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за кредитним договором № 4911066 від 02.12.2021 в розмірі 30 800,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:  О.Ю. Тичкова

Судді:   Н.П. Пилипчук

М.Є. Савенко