Пересипський районний суд міста Одеси Справа № 523/20306/25
Провадження №1-кп/523/946/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 року Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі   ОСОБА_2 
за участю прокурорів Пересипської окружної прокуратури міста Одеса ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 
за участю захисника ОСОБА_5 
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 
представника відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_7 
представника Сектору ювенальної превенції ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 
у присутності неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 
у присутності неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Пересипського районного суду міста Одеса обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12025162490000692 від 12.04.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, учня ДНЗ «ОЦПТО», раніше не судимого:
Зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, -

Встановив:

23.03.2025 року приблизно 17:00 годині, неповнолітній  ОСОБА_13 , знаходячись біля навчального закладу №24, розташованому по вул. Академіка Заболотного, буд.38-а у м. Одеса, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході непорозуміння та словесного конфлікту з раніше знайомим йому неповнолітнім ОСОБА_12 , діючи навмисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в область нижньої щелепи зліва, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на землю, втративши свідомість, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи за №922 від 18.07.2025 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку середнього ступеню, крововиливу між павутиною та м`якою оболонками головного мозку, крововиливу в шлуночкову систему головного мозку – лівий бічний, 3-й, 4-й шлуночки, підшкірної гематоми потиличної ділянки ліворуч, підшкірної гематоми в проекції нижньої щелепи, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, яке за критеріями п.п.2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_13 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та пояснив, що 23.03.2025 року у вечірній час він разом зі своїм товаришем гуляли на майданчику, розташованому між школами №15 та №24 на сел. Котовського, там також знаходилися ОСОБА_14 та його друг ОСОБА_15 , ще на місце прийшли якісь дівчата з іншої компанії, яким ОСОБА_14 почав щось говорити, дівчата злякалися, він в свою чергу почав їх захищати, невдовзі всі порозходилися, але на цьому не закінчилося. На другий день сталося з`ясування відносин із хлопцями з компанії дівчат, які висунули йому вимогу сплати гроші за залякування дівчат, серед цього кола був ОСОБА_14 , в ході виниклого конфлікту, підбурюваний своїм товаришем, він вдарив ОСОБА_16 один раз кулаком в область лівої щелепи, від чого потерпілий впав на землю, коли помітив, що ОСОБА_16 втрачає свідомість, почав приводити його до тями, перехожі також стали допомагати, після того як ОСОБА_14 підвівся, всі розійшлися, прийшовши додому, він все розповів батькам. 
Вину у скоєнні кримінального правопорушення визнає повністю, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, не заперечуючи фактичні обставин вчиненого злочину та не оспорюючи кваліфікацію дій, водночас висловлюючи щире каяття, просив вибачення у потерпілого та його батьків, запевняючи, що на теперішній час в повній мірі усвідомив свою провину, зробив висновки, більше нічого подібного вчиняти не буде. 

Допитана у судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого  ОСОБА_13 – його мати ОСОБА_6  у судовому засіданні зазначила, що після вчиненого сином діяння, вони відвідували потерпілого в лікарні, оплатили МРТ, купували необхідне за списком, який передав батько ОСОБА_12 , з яким вони безпосередньо спілкувалися, водночас вказуючи, що у них в родині добрі стосунки, син виховується в повноцінній сім`ї, у нього є сестра, йому достатньо приділяється уваги, ведуться бесіди, син навчається, пояснюючи причину його вчинку негативним впливом компанії, але після скоєного, прийшовши додому він все розповів, не приховуючи, запевняючи, що насильства у них в сім`ї не має, вони з чоловіком в змозі контролювати поведінку сина. Щодо позивних вимог потерпілої сторони заявила, що визнає 4700 гривень матеріальної шкоди та 10 тис гривень морального збитку.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 – його мати ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердила той факт, що якусь частину грошових коштів на лікування сина вони отримали, разом з цим вказуючи, що обвинувачений зі своєю матір`ю були в лікарні лише один раз на четверту добу, в основному лікування відбувалося за власні кошти, зазначаючи, що внаслідок отриманого удару син не може займатися спортом, серед іншого боксом, у нього постійно головні болі, його життя змінилося, заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі, не наполягаючи на суворій мірі покарання для обвинуваченого.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_7 у судовому засіданні висловила позицію про можливість призначення ОСОБА_13 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у скоєні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілого, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються. 
Покази обвинуваченого дані у ході судового засідання є добровільними, послідовними, тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з чим показання ОСОБА_13 суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_13 та його законним представником змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений  ОСОБА_13  своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України та його дії правильно кваліфіковані за кваліфікуючими ознаками, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину та його вина повністю доказана.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень 
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер, ступінь тяжкості, суспільну небезпечність, мотивацію вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, скоїв кримінальне правопорушення будучи у неповнолітньому віці, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, на обліках не перебуває, виховується у повній родині, батьки в змозі впливати на його поведінку, навчається, добре характеризується за місцем навчання, на теперішній час наявні позитивні плани на майбутнє, бажання вести законослухняний спосіб життя, про що свідчить його поведінка під час проведення судового провадження, усвідомлення своєї провини та каяття, також суд враховує його негативне відношення до скоєного діяння, часткове компенсування завданого збитку шляхом придбання медикаментів на лікування потерпілого.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 ч.1 п.п.1,3 КК України суд відносить щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. 
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.
Разом з цим, суд приймає до уваги висновки досудової доповіді Сектору ювенальної пробації м. Одеси стосовно ОСОБА_13  зі змісту соціально-психологічної характеристики якої вбачається, що обвинувачений має повноцінну родину, яка складається з матері, батька, старшої сестри, між ними добрі стосунки, наявні достатні умови для проживання, за період навчання в ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти»  ОСОБА_13 зарекомендував себе як спокійна врівноважена особистість, дисциплінований, грубих порушень поведінки або конфліктів в начальному закладі не було, згідно психологічної характеристики агресивність виражена на низькому рівні,  ОСОБА_13 важко переживав наслідки вчиненого правопорушення, критично ставиться до скоєного, на теперішній час  ОСОБА_13 припинив спілкування з колишніми знайомими, які на нього негативно вплинули, на обліках не перебуває, виходячи з аналізу отриманої інформації ймовірність ризику повторного вчинення злочину та ризик небезпеки для суспільства є середнім, у зв`язку з чим, враховуючи особистість обвинуваченого, умови життєдіяльності, відносини у суспільстві, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_13 можливе без позбавлення або обмеження волі з застосуванням пробаційних програм як «Подолання агресивної поведінки» та проходження навчальних курсів «Культура толерантності, як побудувати суспільство, комфортне для всіх» на онлайн платформі «Prometheus»з отриманням відповідного підтвердження, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення кримінального правопорушення.

Також з огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням наданих до суду матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування речові докази не долучалися.
За змістом обвинувального акту вбачається, що під час досудового розслідування здійснювалось безкоштовне залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_12 у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Також суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження за №12025162490000692 від 12.04.2025 року законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_11 11.12.2025 року був пред`явлений до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 цивільний позов про відшкодування на користь неповнолітнього ОСОБА_12 матеріального збитку у сумі 4745,10 гривень та моральної шкоди у розмірі 200000 гривень.
За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Так, цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_11 заявлений на суму 4745,10 гривень матеріальної шкоди, в яку входить вартість обстеження, придбаних медикаментів на лікування, на думку суду підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума доказана документально та не заперечується обвинуваченим та його законним пердставником. 
Оцінюючи позовні вимоги законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 про стягнення на користь неповнолітнього ОСОБА_12 200 тис гривень морального збитку, суд, вважає за необхідне задовольнити частково, а саме стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 30000 гривень, що на думку суду є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями, виходячи із засад розумності та виваженості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини кримінального правопорушення, при яких була спричинена моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого при вчиненні злочину за ст.122 ч.1 КК України, також виходить з характеру та обсягу душевних, психологічних, фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілого, вимушених змін в його життєвих стосунках та подальшому житті.
Щодо вимог позивача про солідарне стягнення спричиненого збитку, слід зауважити, що солідарну відповідальність перед потерпілим несуть лише особи, які спільно заподіяли шкоду, у даному випадку обвинувачення пред`явлене безпосередньо ОСОБА_13 , тому вимоги позивача у даній частині є неспроможними. 
Відповідно до ст.1179 Цивільного кодексу України неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення.
Однак, з урахуванням тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_13 є учнем навчального закладу, перебуває на утриманні батьків, на момент ухвалення судового рішення не досяг повнолітнього віку, відсутні самостійні доходи та майно, достатнього для відшкодування завданої шкоди, суд вважає за необхідне стягнути виплату спричиненого морального та матеріального збитку з законного представника неповнолітнього обвинуваченого у вищезазначеній сумі, при цьому обов`язок відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання  ОСОБА_13 , оцінюючи обставини, спосіб та мотив вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 ч.4 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин будучи неповнолітнім, не являвся ініціатором конфлікту, як вбачається непорозуміння між підлітками мало обопільний характер, наявні міцні соціальні зв`язки, місце проживання, позитивно характеризується за місцем навчання, його плани на майбутнє, негативне ставлення до скоєного, щире каяття, умови виховання, вплив дорослих та особливості його особи, поведінку під час судового провадження, з якої вбачається, що він оступився, усвідомив протиправність своїх дій, зробив висновки, на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, відсутність обтяжуючих обставин, приймаючи до уваги висновки досудової доповіді, позицію прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання з іспитовим строком, при цьому суд вважає, що за відсутності офіційного місця роботи не вбачається підстав для застосування такого виду покарання як виправні роботи, разом з цим відповідно ст.61 ч.3 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, у зв`язку з чим на переконання суду виправлення та перевиховання ОСОБА_13 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.ст.75, 76, 103, 104 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.
Крім цього з урахуванням пілотного проекту щодо імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність уповноваженого органу з питань пробації відповідно Наказу Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України за №150/445/2077/5/187 від 1.06.2023 року зі змінами від 30.05.2024 року, суд вважає за доцільне покласти на неповнолітнього ОСОБА_13 обов`язок у межах пункту 6 ч.3 ст.76 КК України, запропонований сектором ювенальної пробації у досудовій доповіді, а саме пройти навчальний курс «Культура толерантності, як побудувати суспільство, комфортне для всіх» на онлайн платформі «Prometheus» з отриманням відповідного підтвердження, з метою виховного, корекційного впливу та інтелектуального розвитку неповнолітньої особи.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що в рамках даного кримінального провадження відносно  ОСОБА_13 заходи забезпечення не застосовувалися, запобіжний захід не обирався. Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд не вбачає необхідності в вирішенні питання щодо запобіжного заходу.
Таким чином, керуючись ст.ст.103, 104 КК України, ст.ст.128-129, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-
Ухвалив:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Згідно ст.75, 104 КК України звільнити  ОСОБА_13 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін – один рік.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України зобов`язати  ОСОБА_13 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ст.76 ч.3 п.п.2, 4 КК України покласти додатково на ОСОБА_13 обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: «Подолання агресивної поведінки».

Згідно ст.76 ч.3 п.6 КК України покласти додатково на ОСОБА_13 обов`язок щодо проведення дозвілля, як пройти навчальний курс «Культура толерантності, як побудувати суспільство, комфортне для всіх» на онлайн платформі «Prometheus» з отриманням відповідного підтвердження.

Відповідно ст.165 ч.1 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Виконання вироку в даній частині покласти на районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем проживання засудженого, направив копію вироку після набрання законної сили до органу, якому доручене виконання.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_11 про відшкодування на користь неповнолітнього ОСОБА_12 матеріального збитку у сумі 4745,10 гривень та моральної шкоди у розмірі 200000 гривень – задовольнити частково, а саме в частині позовних вимог про відшкодування матеріального збитку задовольнити у повному обсязі, щодо компенсування спричиненої моральної шкоди задовольнити частково, а саме у сумі 30000 гривень за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.
Стягнути з законного представника  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріального збитку у розмірі 4745,10 гривень, моральної шкоди у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення. 

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Пересипський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_19