П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/1699/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів Шляхтицького О.І., Федусика А.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у справі №420/1699/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
19 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 усіх складових щомісячного грошового забезпечення з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року всупереч чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів та з урахуванням раніше виплачених сум; 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , розрахованих за період проходження служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, одноразової грошової виплати у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дня основної відпустки за 2020 та 2021 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2020 та 2021 роки - учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» всупереч чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , розрахованих за період проходження служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, одноразової грошової виплати у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дня основної відпустки за 2020 та 2021 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки - учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» відповідно чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів та з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного року. Разом з цим, під час виплати грошового забезпечення у спірний період відповідачем протиправно визначено розмір посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2018 року.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 24 березня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 усіх складових щомісячного грошового забезпечення з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року всупереч чинної редакції до 20.05.2023 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів та з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , розрахованих за період проходження служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» всупереч чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , розрахованих за період проходження служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» відповідно чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, окружний адміністративний суд виходив з того, що в спірний період грошове забезпечення позивача має розраховуватись виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року, а не з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 року.
При цьому, як зауважено судом попередньої інстанції, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу частини, відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2020-2022 роки, передбаченої приписами п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про нарахування та отримання позивачем грошової допомоги на оздоровлення, а також грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2020 та 2021 роки.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Військовою частиною НОМЕР_1 (далі – скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Військова частина НОМЕР_1 не є юридичною особою, не має у своєму складі фінансового підрозділу та перебуває на фінансовому забезпеченні при Військовій частині НОМЕР_2 . Відтак, як стверджував скаржник, до повноважень посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 не належить здійснення обчислення, перерахунку та виплати грошового забезпечення.
Крім цього, скаржник вказує про те, що останнім місцем проходження військової служби позивача була Військова частина НОМЕР_3 . Натомість суд першої інстанції залишив поза увагою даний факт та належним чином не дослідив докази по справі, не установив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Насамкінець, скаржник зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, визначений приписами частини 1 статті 122 КАС України.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Як з`ясовано судовою колегією, у період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
09 листопад 2024 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року.
Разом з цим, Військовою частиною НОМЕР_1 не надано відповіді на заяву від 09.11.2024 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.
Стосовно доводів скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів звертає вказує про таке.
06.04.2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої є недотримання законодавства про оплату праці. 
У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: 
«До 19.07.2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. 
При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».
Отже, в рішенні від 06.04.2023 року у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 року №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Більше того, у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду також сформувала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. 
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період по 19 липня 2022 року зазначила, що застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Предметом спору у цій справі є стягнення на користь ОСОБА_1 недоплаченого грошового забезпечення за період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року.
Слід зазначити, що у період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року приписи статті 233 КЗпП України діяли у редакції до внесення змін Законом №2352-IX, та визначали право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
Апеляційний суд враховує означені вище висновки, викладені Верховним Судом у наведених постановах, та уважає безпідставними доводи скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
Що ж стосується доводів скаржника щодо неналежного відповідача у справі, апеляційний суд вказує про таке.
Частина друга статті 9 КАС України визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно до статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина четверта вказаної статті).
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства слідує, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
У цій справі позивач визначив відповідачем у справі Військову частину НОМЕР_1 , посилаючись в обґрунтування своїх вимог, зокрема на те, що відповідач не здійснив нарахування та виплату грошового забезпечення у період проходження ним військової служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року.
Судова колегія звертає увагу, що відповідно до пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.
Так, наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (у редакції наказу Міноборони від 14 лютого 2020 року № 44) затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України (далі - Правила). Ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно до пункту 1.8 Правил командир військової частини керує фінансово-господарською діяльністю частини, розпоряджається згідно із законодавством коштами, забезпечує законне, цільове та ефективне їх використання в суворій відповідності із затвердженим кошторисом і зобов`язаннями перед державним бюджетом, несе відповідальністю за організацію фінансового забезпечення військової частини, стан фінансового господарства і забезпечення збереження готівки, організовує бухгалтерський облік активів і зобов`язань, доході і видатків.
Командир військової частини зобов`язаний, зокрема, особисто підписувати першим підписом фінансові документи, заяви на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату, грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати, договори і угоди, фінансову звітність та службове листування з питань фінансового забезпечення; забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу в установлені законодавством терміни.
У відповідності із пунктом 4.3. вказаних Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.
Отже, обов`язки щодо нарахування військовослужбовцю грошового забезпечення, покладені на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу. Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби. Кошти на здійснення відповідних виплат надаються розпорядником на підставі відповідних наказів, заявок, кошторисів, розрахунків тощо, що надаються військовою частиною, яка перебуває на фінансовому забезпеченні такого розпорядника коштів.
Як установлено апеляційний адміністративним судом та слідує з матеріалів справи, що у період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Так, у відповідності із витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2020 року №22, капітана 2 рангу ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №12 від 04.11.2019 року на посаду старшого офіцера відділу оперативного (бойового) забезпечення штабу Військової частини НОМЕР_1 , з 31 січня 2020 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. (а.с.22)
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 31.01.2022 року ОСОБА_1 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в м. Одеса. З 31 січня 2021 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , та всіх видів забезпечення при військової частини НОМЕР_2 . (а.с.23)
Разом з цим, як слідує зі змісту пункту 12 грошового атестату №475/13-137 від 31.01.2022 року, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2022 року №23 ОСОБА_1 звільнений (відсторонений, усунений0 від посади – офіцер в/ч НОМЕР_1 , та виключений із списків особового складу частини з 31.01.2022 року.(а.с.26) 
Із вказаного слідує, що ОСОБА_1 з 31.01.2020 року був зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 , де до 31.01.2022 року проходив службу.
За таких обставин, на переконання суду апеляційної інстанції, належним відповідачем у цій справі є Військова частина НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що в ній у період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року проходив військову службу позивач, і на її командира покладено обов`язки з організації своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини, зокрема, виплати грошового забезпечення її військовослужбовцям.
Отже, Військова частина НОМЕР_1 є особою, відповідальною за правильність обчислення та нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення, що спростовує доводи скаржника в цій частині. 
З приводу доводів скаржника про безпідставність задоволених вимог щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, колегія суддів зауважує про таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Положеннями абз.3 ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
У справі, що розглядається, у період з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , маючи статус учасника бойових дій.
Водночас, як установлено вище апеляційним судом, починаючи з 31.01.2022 року ОСОБА_1 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 31.01.2022 року.
Враховуючи наведені вище приписи законодавства України, судова колегія вказує, що у позивача не виникло права щодо нарахування та виплати на його користь грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки у даному випадку станом на 31.01.2022 року ОСОБА_1 не був звільнений з військової служби.
З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи скаржника про неправильне застосування при вирішенні цього спору судом першої інстанції норм абз.3 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII.
У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання останнього нарахувати і виплатити грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» відповідно чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, та як наслідок неправильно застосовано норми матеріального права, на підставі ст. 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в означеній вище частині.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у справі №420/1699/25 скасувати в частині щодо задоволених позовних вимог про:
«Визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , розрахованих за період проходження служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» всупереч чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , розрахованих за період проходження служби з 31.01.2020 року по 31.01.2022 року, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» відповідно чинної редакції до 20.05.2023 року пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704.».
Прийняти в цій частині у справі №420/1699/25 нове рішення суду.
У задоволенні вище вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у справі №420/1699/25 – залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення. 

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик