ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/604/24
адміністративне провадження № К/990/38699/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О., Хохуляка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 (суддя: Марин П.П.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024 (судді: Кравченко К.В., Джабурія О.В., Вербицька Н.В.)
у справі № 420/604/24
за позовом Головного управління ДПС в Одеській області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМД СИДС»,
Товариства з обмеженою відповідальною «Торгівельна компанія «Восток»
про визнання недійсним договору,-
В С Т А Н О В И В:
04.01.2024 Головне управління ДПС в Одеській області (далі - позивач, ГУ ДПС в Одеській області, податковий/контролюючий орган) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМД СИДС» (далі - відповідач 1, ТОВ «ДМД СИДС»), Товариства з обмеженою відповідальною «Торгівельна компанія «Восток» (далі - відповідач 2, ТОВ «ТК «Восток»), в якому просило визнати недійсним договір поставки сільськогосподарських культур 21/03/23-4 від 21.03.2023, укладений між ТОВ «ТК «Восток» та ТОВ «ДМД СИДС», з усіма додатковими угодами № 10 від 29.05.2023, № 11 від 30.05.2023, № 12 від 09.06.2023, № 13 від 09.06.2023, № 14 від 12.06.2023.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2024, залишену без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024, у задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено та позов Головного управління ДПС в Одеській області до ТОВ «ТК «Восток», ТОВ «ДМД СИДС» про визнання недійсним договору залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах касаційної скарги скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що у свою чергу вплинуло на невірне застосування норм матеріального права. 
На думку скаржника, визначальним є саме той момент, коли позивач дійсно дізнався про порушення його прав та законних інтересів, що давало йому підстави звернутись до суду з позовом. З цього виходить, що неможливо об`єктивно стверджувати про те, що позивач дізнався про порушення його прав та державних інтересів на початку перевірки. 
За твердженням скаржника, саме за результатами отримання матеріалів судової справи № 420/30424/23, ухвали про відкриття провадження від 09.11.2023, разом з позовною заявою та доданими документами (договорами, актами приймання-передачі товарів, ттн), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/41301451, позивач провів детальний аналіз отриманого та з`ясував, що наявні підстави для звернення до суду за захистом прав та державних інтересів.
При цьому, як зазначає скаржник у касаційній скарзі, за результатом проведеної перевірки відповідача 1 - ТОВ «ТК «Восток», складено акт про результати позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/41301451, яким було зафіксовано встановлені під час відповідної перевірки порушення вимог податкового законодавства, зокрема , п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, абзацу б) п/п. 192.1.1. п. 192.1, п. 192.3. ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, ст. 198, абзацу б) п. 200.4 ст. 200 ПК України.
Однак, за переконанням податкового органу, встановлені в акті перевірки від 14.09.2023 обставини, свідчили лише про допущені платником податків порушення вимог податкового законодавства, однак не давали в цілому підстав для звернення до суду за визнанням недійсним відповідного договору поставки сільськогосподарських культур від 21.03.2023 21/03/23-4 з усіма додатковими угодами № 10 від 29.05.2023, № 11 від 30.05.2023, № 12 від 09.06.2023, № 13 від 09.06.2023, № 14 від 12.06.2023.
Додає, що особи які здійснювали вищенаведені перевірки є інспекторами управлінням аудиту Головного управління ДПС в Одеській області, та за освітою є економістами та бухгалтерами, а не юристами, а тому під час проведення перевірки розглядали усі надані документи саме у площині бухгалтерського та податкового обліку.
Підсумовуючи викладене, скаржник просив задовольнити вимоги касаційної скарги.
Відзиву або заперечень як від ТОВ «ДМД СИДС», так і від ТОВ «ТК «Восток» до Суду не надходило, що не є перешкодою для розгляду справи по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що про порушення інтересів держави контролюючий орган дізнався при проведенні податкової перевірки, отримавши відповідні документи від ТОВ «ТК «Восток», за результатом якої складено акт від 17.08.2023 №22383/15-32-07-10/41301451, а відтак починаючи з 17.08.2023 у позивача був тримісячний строк для звернення до суду про визнання правочинів недійсними, який закінчився 17.11.2023, тоді як до суду з даним позовом позивач звернувся 04.01.2024, тобто із пропуском тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. Натомість позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 4 статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини 3 якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у цій справі є податковий орган, а відтак строк звернення до суду з даним позовом врегульований саме абзацом 2 частини 2 статті 122 КАС України, з яким позивач звернувся до суду 04.01.2024.
При цьому, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, підстави, що надавали суб`єкту владних повноважень право на звернення до суду з даним позовом виникли саме під час проведення податкової перевірки, за результатом якої складено акт від 17.08.2023 № 22383/15-32-07-10/41301451. 
В ході проведення такої перевірки податковим органом досліджувались первинні документи по господарським правовідносинам між ТОВ «ТК «Восток» та ТОВ «ДМД СИДС», зокрема, до перевірки було надано договір поставки сільськогосподарських культур, додатки до цього договору, видаткові накладні, ТТН, виписки банку, за результатами дослідження яких контролюючий орган дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій між ТОВ «ТК «Восток» та ТОВ «ДМД СИДС» (сторінки 55-59 акту перевірки), як наслідок встановлено неправомірне формування показників податкового кредиту ТОВ «ТК «Восток» за рахунок сум ПДВ по податковим накладним в сумі ПДВ 25954.86 грн. отриманих від «постачальника ТОВ «ДМД СИДС» код ЄДРПОУ 42631875, за період квітень 2023 року у сумі ПДВ 25954,86 грн.), - (період дослідження взаємовідносин квітень 2023 - травень 2023 року).
Відтак, суди попередніх інстанцій вірно зауважили, що починаючи з 17.08.2023, податковий орган повинен був протягом трьох місяців реалізувати своє право на звернення до суду з даним позовом, строк звернення якого закінчився 17.11.2023, натомість до суду з цим позовом податковий орган звернувся лише 04.01.2024, тобто поза межами встановлено абзацом 2 частини 2 статті 122 КАС України тримісячного строку.
Судова колегія Верховного Суду зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03)..
Слід також додати, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом є суб`єктивними обставинами та не доводять існування об`єктивно непереборних обставин у державного органу, які не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами/труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом і причини пропуску строку звернення до суду, на які посилається позивач не є поважними, оцінку відносно чого надано судами попередніх інстанцій.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що встановлені в акті перевірки обставини свідчили лише про допущені платником податків порушення вимог податкового законодавства, однак не давали в цілому підстав для звернення до суду за визнанням недійсним відповідного договору поставки сільськогосподарських культур з додатками, судова колегія вважає безпідставними, з огляду на те, що саме в ході проведення перевірки податковий орган встановлює порушення платником податків вимог податкового законодавства, за результатами дослідження первинних документів такого платника податків по взаємовідносинах з контрагентами та встановлює безтоварність таких господарських операцій, що вже саме по собі є підставою для звернення податкового органу до суду в порядку п/п. 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України.
Також безпідставними є посилання скаржника у касаційній скарзі на акт перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/41301451, який, за твердженням позивача, не містить посилання на договір поставки сільськогосподарських культур від 30.05.2023 № 30/05/23-1, оскільки обставини, що надавали позивачу звернення до суду з даним позовом виникли у податкового органу на підставі саме акту перевірки від 17.08.2023 № 22383/15-32-07-10/41301451, а не акту від 14.09.2023.
Не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з даним позовом і доводи скаржника про те, що особи які здійснювали вищенаведені перевірки є інспекторами управлінням аудиту Головного управління ДПС в Одеській області, та за освітою є економістами та бухгалтерами, а не юристами, а тому і під час проведення перевірки розглядали усі надані документи саме у площині бухгалтерського та податкового обліку, оскільки такі обставини не свідчать про наявність непереборних причин, що унеможливлювали звернення до суду податкового органу у строк, передбачений абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України.
Твердження податкового органу про те, що саме за результатом отримання матеріалів судової справи №420/30424/23, ухвали про відкриття провадження від 09.11.2023, разом з позовною заявою та доданими документами (договорами, актами приймання-передачі товарів, ттн), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 14.09.2023 № 24823/15-32-07-10/41301451, податковий орган провів детальний аналіз отриманого та з`ясував, що наявні підстави для звернення до суду за захистом прав та державних інтересів, Суд вважає безпідставними, оскільки такі твердження позивача спростовуються змістом акту від 17.08.2023 № 22383/15-32-07-10/41301451, з якого і вбачається дослідження податковим органом господарських операцій між ТОВ «ТК «Восток» та ТОВ «ДМД СИДС» (сторінки 55-59 акту перевірки).
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 420/604/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І.А. Васильєва
Cудді О.О. Шишов
В.В. Хохуляк