ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

03 березня 2026 року   Справа № 918/845/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" 
на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.11.2025
(ухвалене о 14:39 год. у м. Рівному, повний текст складено 27.11.2025)
у справі № 918/845/25 (суддя Качур А.М.)
за позовом Приватного підприємства "Волиньтехресурс"
до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" 
про стягнення 3 023 298 грн 70 коп.
за участю представників сторін:
від позивача - не з`явився; 
від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Волиньтехресурс" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення з останнього 3 023 298 грн 70 коп., з яких: 2 784 035,76 грн основного боргу, 197 628 грн 69 коп. інфляційних втрат, 41 634 грн 25 коп. 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки від 17.08.2023 №08/23-20, в частині повної та своєчасної оплати товару, постановленого позивачем.
Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних.

Господарський суд Рівненської області рішенням від 25.11.2025 у справі № 918/845/25 позов задовольнив. Стягнув з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на користь Приватного підприємства "Волиньтехресурс" 2 784 035 грн 76 коп. заборгованості, 197 628 грн 69 коп. інфляційних втрат, 41 634 грн 25 коп. відсотків річних та 36 279 грн 58 коп. судового збору.
При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджено обставини поставки товару та неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару.
З огляду на наявність прострочення виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.
Розглядаючи спірні правовідносини суд першої інстанції застосував відповідні положення ст. ст. 11, 509, 526, 530, 598, 610, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Приватне підприємство "Агро-Експрес-Сервіс" із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 25.11.2025 у справі № 918/845/25 скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована передчасністю рішення суду першої інстанції, оскільки між сторонами велися перемовини щодо врегулювання спору.

Приватне підприємство "Волиньтехресурс" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В той же час, від Приватного підприємства "Волиньтехресурс" надійшла заява, у якій позивач повідомляє, що апеляційна скарга не містить аргументів відносно суті спору, а зводиться до того, що нібито сторони перебували у процесі погодження умов мирової угоди, однак суд першої інстанції не врахував це та ухвалив оскаржуване рішення.
Зауважує, що відповідач намагався та намагається усіляко продовжити (збільшити) строк судового розгляду справи й ніяких перемовин відносно врегулювання спору, шляхом укладення мирової угоди, між сторонами не проводилося.
Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, адже її змістом не спростовуються висновки суду першої інстанції та не вказується які норми матеріального чи процесуального права порушені.
Просить судове засідання 03.03.2026 проводити без участі сторони позивача, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судове засідання 03.03.2026 представник сторін не з`явилися.
Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів (т. 2, а. с. 21-22), заяву позивача про проведення судового засідання без його представника, а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 17.08.2023 між Приватним підприємством "Волиньтехресурс" (постачальник) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (покупець) було укладено Договір поставки №08/23-20 (далі – Договір; т. 1, а. с. 6-7), за умовами якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати окремими партіями у власність покупця запасні частини (надалі-товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах визначених даним договором.
Документи на товар, які постачальник повинен передати покупцю при кожній поставці: видаткова накладна та/або специфікація (у випадку передбаченому діючим законодавством). Конкретний асортимент, найменування, кількість, одиниця виміру та вартість товару визначається у видаткових накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.
Покупець надсилає постачальникові замовлення, яку останній, протягом одного календарного дня з моменту отримання, погоджує і надає рахунок-фактуру покупцеві. Покупець здійснює погодження отриманого рахунку-фактури на своє замовлення, шляхом надсилання постачальникові відповідного повідомлення.
Згідно з умовами пункту 2.1. Договору, сторони дійшли згоди, що найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару буде визначатись згідно видаткових накладних та/або специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до пункту 2.2. Договору, якість товару, що є предметом поставки за цим договором, повинна відповідати встановленим та затвердженим для такого виду товару нормативним документам.
Пунктом 3.1. Договору встановлено, що ціна за одиницю товару узгоджується сторонами та вказується у видаткових накладних та/або специфікаціях до договору у гривнях. При цьому в рахунку-фактурі на партію товару та видаткових накладних та/або специфікаціях зазначається його грошовий еквівалент у євро на відповідну дату за курсом сайту (https://bank.gov.ua/).
Відповідно до пункту 3.2. Договору, загальна вартість товару, а також загальна сума договору - визначається та дорівнює сумарній вартості видаткових накладних та/або специфікацій до договору.
Згідно з умовами пункту 3.3. Договору, ціни за даним договором зазначені в національній валюті з ПДВ.
Також, згідно з умовами пунктів 3.4.-3.5. Договору визначена форма оплати: в грошовому виразі виключно у національній валюті України за умови 100 % передоплата.
Відповідно до пунктів 3.7.-3.8. Договору, основою для проведення оплати покупцем постачальнику є його рахунок-фактура на оплату товару згідно цін погоджених у видатковій накладній та/або специфікації. Видаткові накладні, специфікації та/або рахунки-фактури надаються постачальником покупцю виключно в оригіналах та підлягають оплаті останнім в терміни і порядку, визначеними в п.п. 3.5 даного договору.
Пунктами 4.1., 4.3. Договору, поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW або FCA (Інкотермс 2010), приймання товару здійснюється на складі постачальника, за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, бульвар Дружби Народів, 4а, в будь-який зручний для покупця, в період з понеділка по п`ятницю з 09:00 год. - 18:00 год. (в суботу і неділю згідно окремих домовленостей сторін), протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту здійснення оплати покупцем.
Датою поставки товару вважається дата фактичного відвантаження товару постачальником та підписанням ним відповідних видаткових накладних та товарних (товарно-транспортних) накладних. Перехід права власності на товар відбувається в момент поставки товару покупцю.
На виконання умов Договору позивачем у період з 08.07.2024 по 12.12.2024 було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 13 170 184 грн 54 коп., що підтверджується наявними у справі копіями видаткових та товаро-транспортних накладних, котрі підписані сторонами та скріплені їх печатками (т. 1, а. с. 8-141).
Як вказує позивач, відповідачем здійснено оплату у розмірі 11 807 854 грн 80 коп.. Тобто сума основного боргу складає 2 784 035 грн 76 коп.
Відповідач проти вказаного не заперечує.
У зв`язку з невиконанням покупцем зобов`язань з оплати поставленого за договором товару, позивач направив відповідачу претензію від 10.06.2025 № 10-06, яку було вручено відповідачу 20.06.2025, у якій зазначив, що станом на 12.12.2024 постачальником поставлено товару на 13 170 184 грн 54 коп., однак покупцем здійснено оплату лише на 11 807 854 грн 80 коп. Тобто ПП "Агро-Експрес-Сервіс" не оплачено товару на 2 784 035 грн 76 коп. (т. 1, а. с. 143-144).
Докази виконання вказаної вимоги в матеріалах справи відсутні, водночас матеріали справи не містять оформленої відповідачем незгоди з викладеною претензією щодо обставин наявності спірної заборгованості.
Враховуючи викладене, оскільки відповідачем так і не виконано зобов`язання щодо оплати отриманого від позивача товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення суми боргу. Також позивач нарахував та заявив до стягнення суми інфляційних та 3 % річних. 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору поставки №08/23-20 від 17.08.2023.
Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За наслідками розгляду справи суд встановив, що позивач надав належні та допустимі докази поставки товару на загальну суму 13 170 184 грн 54 коп. та вказує про його часткову оплату в сумі 11 807 854 грн 80 коп.
Водночас відповідач, при розгляді справи судом першої інстанції не подав жодних доказів оплати отриманого товару в повному обсязі. Таких доказів не було подано і до суду апеляційної інстанції, з врахуванням положень статті 269 ГПК України.
Тому, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в частині вимоги позивача про стягнення із відповідача 2 784 035 грн 76 коп. основного боргу, а як наслідок її задоволення в повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Колегія суддів перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, погоджується із висновком суду першої інстанції про їх стягнення в заявленому позивачем розмірі.
Доводи апеляційної скарги вказаного вище жодним чином не спростовують.
Відомості про укладання мирової угоди між сторонами та подання її суду першої чи апеляційної інстанцій, у відповідності до норм ст. 192 ГПК України, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.
З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Рівненської області від 25.11.2025 у справі №918/845/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" - без задоволення.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 25.11.2025 у справі №918/845/25 - без змін.
2. Справу № 918/845/25 надіслати Господарському суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" березня 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є.