ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 р. 	Справа № 480/7778/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, повний текст складено 08.12.25 по справі № 480/7778/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБІГРУП" 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті   
про визнання протиправним та скасування постанови
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБІГРУП" звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ОПШ 077004 від 02.09.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ТОВ "ЮБІГРУП" в розмірі 8 500,00 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБІГРУП" задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ОПШ 077004 від 02.09.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ТОВ "ЮБІГРУП" в розмірі 8 500,00 грн. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБІГРУП" за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 гривень. 
Державна служба України з безпеки на транспорті , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування фактичних обставин справи та неналежного оцінення наданих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам, дослідженим у судовому процесі, а також суперечать вимогам матеріального і процесуального права. Вважає, що суд допустив неповне з`ясування фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає , що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ТОВ «ЮБІГРУП» статусу автомобільного перевізника на тій підставі, що водій транспортного засобу не перебуває з цим товариством у трудових чи цивільноправових відносинах, а транспортні засоби не належать йому на праві власності або користування. Закон не вимагає, щоб водій обов`язково був оформлений за трудовим договором. Навпаки, будь-який водій, який здійснює перевезення від імені перевізника, діє в його інтересах, і тому перевізник несе відповідальність за дотримання вимог законодавства — незалежно від того, на якій правовій підставі здійснюється таке перевезення. Так, у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 120/554/23 прямо зазначено, що відповідальність покладається на перевізника, визначеного у ТТН, незалежно від наявності трудових чи цивільно-правових відносин із водієм, або права власності на транспортний засіб. Суд першої інстанції, визнаючи встановленим факт відсутності трудових чи цивільно-правових відносин між ТОВ «ЮБІГРУП» та водієм, а також відсутність у позивача права власності чи користування транспортними засобами, дійшов помилкового та юридично необґрунтованого висновку про відсутність у позивача статусу автомобільного перевізника. Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 у справі № 480/7778/25 ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮБІГРУП» у повному обсязі.
ТОВ «ЮБІГРУП» подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи апелянта безпідставними та помилковими, подана апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та до переосмислення фактичних обставин справи, без наведення нових доказів чи обставин, які не були предметом дослідження суду першої інстанції. Вважає , що суд першої інстанції у цій справі повно та всебічно дослідив усі надані докази, надав їм належну оцінку в їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків, які повністю відповідають вимогам законодавства та усталеній судовій практиці. Просить суд апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року у справі №480/7778/25 — залишити без змін.
Державна служба України з безпеки на транспорті подала до суду відповідь на відзив.
ТОВ «ЮБІГРУП» подало заперечення на відповідь на відзив.
Державна служба України з безпеки на транспорті подала додаткові пояснення.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 29.07.2025 відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області було складено Акт про проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР042887 від 29.07.2025. 
Підставою для складання акту слугували висновки інспектора про виявлення порушення, передбаченого абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.
За результатами розгляду акту № ОАР042887 від 29.07.2025 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області винесено постанову № ОПШ 077004 від 02.09.2025 про застосування адміністративно - господарського штрафу до ТОВ "ЮБІГРУП" в розмірі 8 500,00 грн за порушення п. 22.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Позивач не погоджуючись з оскаржуваної постановою, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому вона не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає скасуванню. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Спір у цій справі виник у зв`язку із застосуванням до позивача адміністративно-господарського штрафу як до перевізника за перевищення встановлених законодавством вагових норм при перевезенні вантажу.
Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про автомобільний транспорт» не визначає єдиного документа, яким у спірних правовідносинах має підтверджуватися статус перевізника.
Зі змісту наведених у статті 1 і статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначень понять «автомобільний перевізник», «послуга з перевезення пасажирів чи вантажів» випливає, що перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами відбувається на договірних умовах із замовником, а тому за загальним правилом наявність в особи відповідного статусу може визначатися на підставі договору, або інших документів, які підтверджують здійснення перевезення вантажів на договірних умовах.
У статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Згідно з підпунктом 11.1 Правил 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Таким чином, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.
У постановах від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20, від 12.10.2023 у справі № 120/554/23, про неврахування яких вказує скаржник, Верховний Суд зауважив, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Повертаючись до обставин цієї справи, необхідно зауважити, що у спірних правовідносинах не вирішується питання про те, хто має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Спірним у цій справі є встановлення факту чи є позивач перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
Так, з матеріалів справи встановлено, що 29.07.2025 під час проведення посадовими особами Укртрансбезпеки рейдової перевірки водієм ОСОБА_1 було надано товарно-транспортну накладу № 5340 від 29.07.2025, де в графі «автомобільний перевізник» зазначено ТОВ "ЮБІГРУП".
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що будь-яких доказів про те, що ТОВ "ЮБІГРУП" має якесь відношення як до транспортного засобу, що був об`єктом перевірки , так і до водія транспортного засобу ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.
При цьому , судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено , що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не є працівником ТОВ "ЮБІГРУП", товариство не має з ним жодних трудових чи цивільно-правових відносин, що підтверджується штатним розписом ТОВ "ЮБІГРУП" та податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (податковою звітністю по найманих працівниках); транспортний засіб марки MAN TGX 18.440 з номерним знаком НОМЕР_1 та транспортний засіб марки BODEX KIS 3WA з номерним знаком НОМЕР_2 не перебувають у власності чи користуванні ТОВ "ЮБІГРУП", що підтверджується повідомленнями про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність у формі 20-ОПП, товарно-транспортна накладна № 5340 від 29.07.2025 не містить печатки ТОВ "ЮБІГРУП" та підписів посадових осіб ТОВ "ЮБІГРУП".
У постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 Верховний Суд вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Водночас нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку колегії суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
З огляду на доводи позивача, які покладено в основу позовних вимог, та не надання відповідачем доказів про те, що саме позивач здійснював перевезення вантажу власним чи орендованим транспортним засобом на договірних умовах або іншим чином на законних підставах використовував транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення вантажу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що надання позивачу статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах лише на підставі відомостей, зазначених в товарно-транспортній накладній № 5340 від 29.07.2025 здійснено відповідачем передчасно та без належного з`ясування усіх обставин справи.
На передчасність висновків відповідача про надання позивачу статуту автомобільного перевізника у цій справі вказує і факт встановлення судами попередніх інстанцій порушення вимог законодавства при оформленні товарно-транспортної накладної, позаяк в ній відсутні обов`язкові реквізити (відомості щодо найменування вантажу , підпис відповідальної особи вантажовідправника тощо).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13 березня 2025 року у справі № 120/3812/23.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ "ЮБІГРУП" не є перевізником вантажу, у зв`язку з чим до нього не могли бути застосовані санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду, зазначені в апеляційній скарзі з підстав того, що по-перше, оцінка допустимості та належності доказів є виключною компетенцією суду, який розглядає по суті, а по-друге, колегія суддів враховує приписи ч.5 ст. 242 КАС України, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, відповідно до якої під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, врахуванню в межах даної справи підлягають наведені вище саме судом апеляційної інстанції правові позиції Верховного Суду.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору. 
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 по справі № 480/7778/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий