Справа № 169/331/25 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/342/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Прядун Ю. В.,
з участю:
представника позивачів – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Гуменюк І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернулися в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 20 липня 2022 року на перегоні «Ковель - Мацеїв» на 472 км пікет № 3 неподалік села Тупали Ковельського району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
Позивачі також зазначали, що у зв`язку зі смертю чоловіка та батька вони зазнали сильних душевних та моральних страждань, які полягають у порушені їх нормальної життєдіяльності через втрату тривалого життєвого зв`язку із ним. Вони продовжують відчувати сильний душевний біль від утрати близької їм людини.
Смерть ОСОБА_4 настала від дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Українська залізниця».
Покликаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд стягнути з відповідача АТ «Українська Залізниця» в їхню користь по 250 000 грн кожному у відшкодування моральної шкоди без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року у цій справі позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з АТ «Українська залізниця» в користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.
У решті позову відмовлено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 500 грн.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвокат Таргоній В. М. зазначив, що, на його думку, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У судовому засіданні представник відповідача – ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити, представник позивачів – ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачам внаслідок смерті ОСОБА_4 (чоловіка позивачки ОСОБА_2 та батька позивача ОСОБА_3 ), яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, була завдана моральна шкода. Місцевий суд також врахував, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність самого потерпілого ОСОБА_4 . При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
За матеріалами справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 , а позивач ОСОБА_3 є його сином, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 15, 16).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 14).
У рапорті помічника чергового Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Єрохіна А. М. зазначено, що 20 липня 2022 року о 04 годині 39 хвилин до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення про те, що в районі перегону «Ковель - Мацеїв» на 470 км пікет № 3 неподалік села Тупали Ковельського району Волинської області на залізничній колії виявлений труп людини (а. с. 140).
За вказаним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022030550000623 від 20 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України (порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного, водного чи повітряного транспорту) (а. с. 137, 138).
Постановою старшого слідчого відділу Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Сергієнка Є. Ю. від 31 липня 2024 року вказане кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України.
У постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що на відстані близько 23,5 метрів від пікету в напрямку станції «Мацеїв» в колії між рейками з внутрішньої сторони правої рейки виявлено пляму РБК та залишки мозкової речовини. На відстані 46,6 метрів від вказаного вище пікету, рухаючись в тому самому напрямку, в колії виявлений труп ОСОБА_4 , що знаходився в положенні «лежачи на животі», обличчям до низу (а. с. 6-8).
У протоколі огляду місця події від 20 липня 2022 року вказано, що рухаючись від залізничного перетину між коліями у напрямку до станції Мацеїв, було проведено огляд залізничної колії. На відставні 23,5 метрів від пікету № 3 в тому ж напрямку між залізничними рейками встановлено місце наїзду потягу на потерпілого. На відстані 46,6 метрів в напрямку станції «Мацеїв» між залізничними рейками виявлене тіло особи чоловічої статі похилого віку (а. с. 142-144).
Усі зазначені в протоколі обставини відображені на фототаблицях до протоколу огляду місця події від 20 липня 2022 року (а. с. 146-151).
Згідно з висновком експерта № 154 від 15 серпня 2022 року (експертиза розпочата 21 липня 2022 року 10:00-12:00) на тілі трупа виявлені тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупих твердих предметів з великою масою, можливо від виступаючих частин локомотива та залізничного покриття, і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечні для життя в момент спричинення.
Також зазначено про те, що в крові з трупа ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт в кількості 1,6 проміле, що відповідає середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння (а. с. 9-13).
Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави – захищати життя людини.
Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.
Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів – це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1, 2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).
Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.
Разом з тим Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитися на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти 2.16, 2.19, 2.20).
Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
Якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (стаття 1167 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до вимог частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки – роботодавець.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, – також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_4 настала внаслідок завдання йому тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки – рухомим складом залізничного транспорту, належним відповідачу АТ «Українська залізниця». 
При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано, що груба необережність потерпілого ОСОБА_4 (перебування в нетверезому стані) сприяла виникненню шкоди.
Разом з тим судом не встановлено, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_4 . 
Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21.
При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував ступінь вини потерпілого (перебування в нетверезому стані), характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих обставинах у зв`язку зі смертю найближчої їм людини, що є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, позбавленням можливості матеріальної та моральної підтримки в подальшому у житті. При цьому суд керувався засадами розумності, пропорційності та справедливості.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Турійського районного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді