ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 689/1486/25
Провадження № 22-ц/820/866/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Плінська І.П.,
 
за участю представників сторін,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 січня 2026 року (суддя Мазурчак В.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_5 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та на право на земельну частку (пай) розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах, що належала йому на підставі сертифіката серії ХМ № 012976. ОСОБА_5 не складав заповіту, а тому спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_6 , яка фактично вступила в управління та користування спадковим майном. 03 квітня 1998 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті без реєстрації постійно проживав син ОСОБА_7 . ОСОБА_6 заповіт не складала. ОСОБА_7 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті матері проживав у спадковому будинку, користувався її речами, обробляв присадибну земельну ділянку.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , який на день смерті проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Після своєї смерті померлий заповіт не залишив.
Позивачка як цивільна дружина померлого ОСОБА_7 , яка постійно проживала з ним протягом останніх 5 років до дня його смерті, виступає спадкоємцем четвертої черги та в силу припису ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини на право на земельну частку (пай). Проте, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не може довести факт постійного проживання з ОСОБА_7 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а також втрачені правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), про що розміщено відповідне оголошення у газеті.
ОСОБА_2 зазначає, що із 2003 року вона постійно проживала разом з ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . У цей період вони спільно проживали, вели спільний побут, мали взаємні права і обов`язки, які притаманні подружжю. За цей період у них народилися спільні діти: ОСОБА_8 , 2004 року народження, та ОСОБА_9 , 2006 року народження. 
Реалізація спадкових прав позивачки унеможливлюється через відсутність оформлення шлюбу органами державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку з чим просила суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_7 з 2003 року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебували у колективній власності колишнього КСП «Зоря» села Лугове Ярмолинецького району Хмельницької області, у порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_7 , який у свою чергу успадкував її після смерті матері, ОСОБА_6 , а та, у свою чергу, після смерті чоловіка ОСОБА_5 . 
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог позивачкою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи та інтереси, просить змінити мотивувальну частину рішення щодо відмови у задоволенні позовної заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно визначив склад учасників справи, розглянувши позов до неналежного відповідача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, у справах про спадкування належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину. Натомість у даній справі таким спадкоємцем є апелянт як родич ближчого ступеня споріднення, а не ОСОБА_3 , що свідчить про істотне процесуальне порушення та є самостійною підставою для скасування рішення.
Судом не враховано, що на момент відкриття спадщини апелянт був неповнолітнім, а отже відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин ОСОБА_3 не є належним відповідачем у даній справі. Суд не з`ясував усіх істотних обставин справи, зокрема факту існування спадкоємця ближчого ступеня споріднення. При цьому позивач та відповідач були обізнані про ці обставини, однак не повідомили про них суд, що вплинуло на правильність вирішення справи. Таким чином, підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є іншими, а ніж ті, які викладені у рішенні суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність обставин, на які посилався позивач, оскільки наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують як факт спільного проживання позивача з померлим однією сім`єю, так і факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті матері. 
Суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. ОСОБА_2 з 2003 року і по день смерті ОСОБА_7 постійно спільно проживали. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей. Вони разом поралися по господарстві, купляли речі побуту, у селі усі їх визнавали за подружжя.
Суд, всупереч вимогам ст. 89 ЦПК України, не здійснив повної, всебічної та об`єктивної оцінки доказів, а вибірково надав перевагу доказам відповідача. 
Суд не врахував правову позицію Верховного Суду щодо можливості підтвердження факту прийняття спадщини сукупністю доказів (довідки, користування майном, проживання), що призвело до неправильного вирішення справи, тому довідка про прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_6 , показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; наявність документів померлої ОСОБА_6 є належними доказами прийняття спадщини.
Відзиву на апеляційні скарги від інших учасників по справі не надходило.
В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує.
Представник ОСОБА_2 адвокат Соловей О.В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував, просив її відхилити.
Представник ОСОБА_3 адвокат Лозінський М.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив їх відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та/або) резолютивної частин. ( ч.4 ст.376 ЦПК України).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_5 , який на день смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з дружиною ОСОБА_6 , 1930 року народження, що підтверджується довідкою №235 від 05.12.2024 виданої виконкомом Розсошанської сільської ради Хмельницького району, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.11, 14 т.).
ОСОБА_5 був власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24.03.1998 року, довідки-характеристики Ярмолинецького бюро технічної інвентаризації №140 (а.с. 92 зворот-94 т.1).
Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та на право на земельну частку (пай) розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах, що належала йому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 012976.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 30.04.1974 року (а.с.92 т.1).
Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 його дружина ОСОБА_6 успадкувала земельну частку (пай) та житловий будинок з надвірними спорудами. Вона оформила свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.04.1998 року, видане Ярмолинецькою державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за №824 що підтверджується архівною довідкою №3123/01-15 від 18.12.2024 Хмельницького обласного державного нотаріального архіву, та копією спадкової справи 125/1998 Ярмолинецької державної нотаріальної контори (а.с. 18, 95 т.1). 
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.12 т.1).
За довідкою №35 від 05.08.2025 року, виданою старостою с. Баламутівка, с.Лугове, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 на день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_6 разом з нею, без реєстрації, постійно проживав її син ОСОБА_7 ( а.с.16 т.1).
Однак, за довідкою виданою сільським головою Розсошанської сільської ради №1363 від 11.11.2021 року ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , на день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 , одна (а.с. 65 зворот т.1).
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за книгою обліку №3 значиться в господарстві №613 за 1967-1970 р. У подальшому у 1988 р. він вибув в місця позбавлення волі (запис за 1986-1990 роки, господарство №515). У записах за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005 роки ОСОБА_7 - відсутній. Зазначені обставини підтверджуються також випискою з погосподарських книг Баламутівської сільської ради с.Лугове. З 2011-2025 роки – господарство закинутий об`єкт (а.с. 133-134 т.1).
Встановлено, що спадкова справа №51/2022 до майна померлої ОСОБА_6 заведена приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гребенніковою О.І. за заявою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 23.03.2022 р. (а.с. 60-89 т.1).
Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20.11.2024 Ш-2519/0-0.502-2665/291-24 ОСОБА_5 , який проживав в с. Лугове Хмельницького (Ярмолинецького) району Хмельницької області, було видано Ярмолинецькою районною державною адміністрацією сертифікат на право на земельну частку (пай) по бувшому КСП "Зоря", с. Лугове Ярмолинецького району Хмельницької області розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно розпорядження голови Ярмолинецької районної державної адміністрації від 03.12.1996 року за №306-р. Сертифікат серія ХМ №012976 зареєстровано 09.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №230.
Вартість земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнта індексації 5,041 станом на 20.11.2024 рік становить 60557,52 грн. Додатково повідомлено, що державний акт на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в замін сертифіката ХМ №012976 від 09.12.1996 року по бувшому КСП "Зоря", с. Лугове гр. ОСОБА_5 не видавався (а.с.23, 27 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.10 т.1). 
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №830 від 09.12.2024 р. КНП «Хмельницький обласний патологоанатомічний центр» ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Місцем проживання померлого є село Карпівці (запис №7).
18 грудня 2024 року, на звернення ОСОБА_2 щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , приватним нотаріусом Гайдамакою О.В. надано відповідь ОСОБА_2 про те, що для вирішення питання успадкування нею майна та подальшого звернення до нотаріуса їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку, та/або встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, встановлення факту спільного проживання та визнання спадкоємцем 4 черги, надати документи які підтверджують право власності спадкодавця на майно (а.с.30 т.1).
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.04.2025 року у справі №689/8/25, позов ОСОБА_4 до Розсошанської сільської ради задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з ОСОБА_7 , з 2003 року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 106-108 т.1).
Однак, постановою Хмельницького апеляційного суду від 29.07.2025 р. у справі №689/8/25 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.04.2025 року скасоване. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 191-197 т.1). 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.02.2025 року у справі 686/33979/23 встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , є двоюрідною бабусею ОСОБА_3 по лінії батька ОСОБА_12 ,1957 року народження; визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , право на земельну частку (пай) із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» с. Лугове Ярмолинецького (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області, загальним розміром 3,57 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_6 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №012977, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за №231 від 09.12.1996 року та право на земельну частку пай із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» с. Лугове Ярмолинецького (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області, загальним розміром 3,57 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку пай серії ХМ №012976, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за №230 від 09.12.1996 року (а.с. 84-86т. 1).
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09.10.2025 р. у справі №686/33979/23 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка не приймала участі у справі, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.02.2025 року, закрито (а.с. 181-190 т.1).
Крім того апеляційним судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_11 є сином померлого ОСОБА_7 , та онуком померлої ОСОБА_6 . Як на час смерті бабусі, так і на час смерті батька ОСОБА_1 був малолітнім.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).
Звертаючись до суду з позовом у справі що переглядається, позивачка визначила відповідачем ОСОБА_3 , який оформив спадщину після смерті ОСОБА_6 , посилаючись на те, що спадкоємці попередніх черг спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 відсутні, вона як цивільна дружина померлого, яка постійно проживала з ним протягом останніх 5 років до дня смерті, виступає як спадкоємець 4 черги, яка в силу припису статті 1268 ЦК України прийняла спадщину.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). 
За приписами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкування за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємці попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова їх від прийняття.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Малолітня неповнолітня, особа, вважаються такими, що прийняли спадщину (частина 4 статті 1268 ЦК України).
Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої особи подають її батьки, опікун ( частина 4 статті 1268 ЦК України). 
Батьки, опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування (частина 4 статті 1273 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, окрім доведення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, намагається довести й те, що померлий ОСОБА_7 , як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_6 , набув право спадкування на спадкове майно, яке залишилося після її смерті. Враховуючи, що факт проживання чи не проживання ОСОБА_1 разом з мамою за однією адресою на час її смерті, підлягає доказуванню, ОСОБА_1 , як сина померлого ОСОБА_7 , відповідно слід було залучити до участі у справі як відповідача, оскільки таке рішення у справі, прямо впливає на його права та законні інтереси, створюватиме нові та змінюватиме його права та обов`язки. 
Розгляд справи за відсутності належних відповідачів унеможливлює висновки щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті пред`явленого позову, оскільки в такому випадку порушується принцип диспозитивності цивільного судочинства та принцип змагальності сторін.
Отже, пред`явлення у цій справі позивачем згаданих вимог, які безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_1 , вказує на неможливість розгляду таких судом у спорі, в якому останнього не було залучено відповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені, що є безумовною та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову, допустився помилки щодо суб`єктного складу спірних правовідносин, у зв`язку з чим мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в редакції даної постанови.
Позивачка не позбавлена права захистити свої права шляхом пред`явлення у встановленому законом порядку відповідного позову до належних відповідачів.
Оскільки, апеляційним судом змінено тільки мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Щодо поданої представником ОСОБА_3 , адвокатом Лозінським М.В., 26 березня 2026 року о 13-00 годині заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесених ним витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, то така заява підлягає залишенню без розгляду, за відсутності підтверджень надсилання її копії іншим учасникам у справі.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 січня 2026 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Судді:          Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк