ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 755/11168/24
провадження № 61-8050св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): Пархоменка П. І. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Краснощокова Є. В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту», в інтересах якого діє представник Ревенко Олексій Володимирович,
на постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М., Ящук Т.І.
у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 (далі- позивачка)
до
відповідача - Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», (далі - ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», відповідач),
третя особа - Профспілкова організація ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»,
про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У червні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2. Відповідач заперечував проти позову.
3. Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
4. Апеляційний суд позов задовольнив.
5. Відповідач оскаржив постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження відповідач вказав те, що суди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування судами в оскаржуваних судових рішеннях статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), викладені у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі.
6. Ключовим питанням у спірних правовідносинах є:
Чи дотримані роботодавцем гарантії при звільненні працівника у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників? 
7. Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
II. Короткий зміст позовних вимог
8. Позов обґрунтований, тим що:
- позивачка з 12 червня 2023 року працювала на посаді заступника головного бухгалтера у відповідача;
- 19 березня 2024 року їй було надано попередження від 15 березня 2024 року про наступне вивільнення. В зазначеному попередженні зазначено, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці посада позивачки скорочується, і вона підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників 23 травня 2024 року;
- попередження та перелік вакантних посад в цілому вона отримала 19 березня 2024 року, а службовою запискою від 22 квітня 2024 року працівникам було надано оновлений список вакансій станом на 22 квітня 2024 року;
- крім того, їй було запропоновано «взяти участь у відборі на посаду, що відповідає її кваліфікаційному рівню - заступник головного бухгалтера»;
- ознайомившись із переліками запропонованих вакансій, вона написала заяву про переведення її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера;
- 21 травня 2024 року відповідно до витягу № 6 з протоколу 2 проведено засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів відповідача;
- у протоколі 2 засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів відповідача зазначено, зокрема, що був розгляд заяв кандидатів на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та члени тимчасової комісії обговорили кандидатури на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до оновленого штатного розпису та кваліфікаційних вимог. Обидва працівники відповідають кваліфікаційним вимогам до кандидата на посаду заступника головного бухгалтера, тому відповідно до вимог статті 42 КЗпП переважне право надається працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві ОСОБА_2 , а також з огляду на те, що останньому залишилося менше трьох років до досягнення пенсійного віку. Стосовно позивачки тимчасова комісія вирішила (прийняла рішення) звільнити 23 травня 2024 року відповідно до пункту 1 статті 40 К3пП з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку;
- наказом від 23 травня 2024 року із позивачкою припинено трудовий договір 23 травня 2024 року. Підставою для видання зазначеного вище наказу зазначено: наказ від 22 лютого 2024 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», попередження про наступне вивільнення від 15 березня 2024 року, протокол засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2;
- позивачка вважала своє звільнення незаконним, посилаючись на те, що обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення;
- роботодавець, вирішуючи питання звільнення її з посади 21 травня 2024 року, за два дні до кінцевого терміну, зазначеного у попередженні, не надав їй переліку інших вакантних посад, які були наявними на підприємстві, як на 21 травня 2024 року, так і тих, які існували на день її звільнення 23 травня 2024 року, чим фактично позбавив її права повторного обрання на посади, на які вона могла б претендувати з своєю кваліфікацією після відмови 21 травня 2024 року у переведенні її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера;
- ще однією підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення є неналежне дослідження наявності у неї переважного права на залишення на роботі;
- позивачка вказувала, що вона має вищу кваліфікацію та продуктивність праці, ніж ОСОБА_2 , і вказані обставини в порушення прямої норми статті 42 КЗпП роботодавцем не були належним чином досліджено;
- також роботодавцем було проігноровано положення власного ж Колективного договору, укладеного між адміністрацією та Об`єднаним профспілковим комітетом (трудовим колективом) на 2013-2024 роки (в редакції станом на 19 січня 2024 року), оскільки під час проведення процедури скорочення штату працівників відповідач продовжував здійснювати прийом на роботу нових працівників без жодних обмежень та не вжив всіх можливостей для працевлаштування працівників, посади яких підлягали скороченню;
- оскільки звільнення було незаконним, її слід поновити на раніше займаній посаді, а з роботодавця на її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
9. Враховуючи викладене, позивачка просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 23 травня 2024 року «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 »;
- поновити позивачку на посаді заступника головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»;
- стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 травня 2024 року по день прийняття рішення у справі;
- стягнути з відповідача понесені судові витрати;
- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі.
III. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
10. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
11. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого:
- звільнення позивачки відбувалось з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП;
- позивачці пропонувалися всі вакантні посади;
- законність звільнення виключає наявність протиправної поведінки, вини товариства та завданої позивачці моральної шкоди;
- вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягають.
IV. Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
12. Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Визнано незаконним та скасовано наказ відповідача про припинення із позивачкою трудового договору.
Поновлено позивачку на посаді заступника головного бухгалтера з 24 травня 2024 року.
Стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 травня 2024 року по 19 травня 2025 року у розмірі 772 033,14 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 25 356,83 грн.
13. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з такого:
- матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що останнім виконано приписи частини третьої статті 49-2 КЗпП та запропоновано позивачці перелік вакантних посад в цілому станом на 21 травня 2024 року (дату прийняття протоколу про звільнення позивача) та станом на 23 травня 2024 року (дату видання наказу про звільнення позивача);
- відповідач як роботодавець, вирішуючи питання звільнення позивачки з посади заступника головного бухгалтера 21 травня 2024 року, за два дні до кінцевого терміну, зазначеного у попередженні, не надав їй переліку інших вакантних посад, які були наявними на підприємстві як на 21 травня 2024 року, так і тих, які існували на день її звільнення 23 травня 2024 року, чим фактично позбавив її права повторного обрання на посади, на які б позивачка могла претендувати зі своєю кваліфікацією після відмови 21 травня 2024 року відповідача у переведенні її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера;
- роботодавцем не виконано обов`язку запропонувати працівникові всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві і існували на день звільнення, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу відповідача про припинення із позивачкою трудового договору;
- також наявні підстави стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 травня 2024 року по 19 травня 2025 року у розмірі 772 033,14 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала
14. У касаційній скарзі відповідач просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
15. Касаційна скарга мотивована таким:
- апеляцiйний суд нeвipнo застосував статтю 49-2 КЗпП, а саме не встановив, чи дiйсно позивачцi не запропонували вci наявнi посади, адже aнi судом першої iнстанцiї, aні судом апеляцiйної iнстанцiї не встановлено найменувань вакантних посад, якi не були запропонованi позивачцi. Навпаки, матерiали справи мiстять докази, що позивачцi запропонували yci наявнi вакантні посади, отже, роботодавець дотримався порядку звiльнення;
- апеляцiйний суд в мотивувальнiй частинi постанови процитував, а не врахував висновок Верховного Суду щодо застосування статті 49-2 КЗпП, викладений у постановах вiд 18 вересня 2018 року у справi № 800/5З8/l7, вiд 27 липня 2021 року у справi № 756/7222/18, вiд 24 червня 2020 року у справi № 742/1209/18, а саме не врахував фактичнi обставини, якi призвели до формування Верховним Судом саме такого висновку в численних постановах;
- Верховний Суд у постановах щодо застосування статті 49-2 КЗпП робив висновок, виходячи з фактичних обставин конкретної справи, у яких встановлювалась обставина непропонування працівнику всіх посад (встановлювалась кількість або найменування конкретних посад). Судами в данiй справi не встановлено таких вакантних посад, якi не запропонованi позивачу пiд час процедури звiльнення. Вказане свiдчить про дотримання роботодавцем порядку звiльнення, тому урахування таких висновків не можна вважати правомірним, оскільки фактичні обставини справ, на які послався апеляційний суд у даній справі, суттєво відрізняються;
- апеляцiйний суд дiйшов помилкового висновку про обов`язок вiдповiдача повторно запропонувати позивачцi перелiк iснуючих вакантних посад, що призвело до неправильного вирiшення справи, оскiльки стаття 49-2 КЗпП не мiстить такого обов`язку роботодавця повторно пропонувати вакантні посади;
- апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду викладені у таких постановах:
вiд 06 травня 2020 року у справi № 487/2191/17, вiд 27 серпня 2024 року у справi № 333/4779/20 - про те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працiвника, якщо запропонував йому наявну на пiдприємствi роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за вiдповiдною професiєю чи спецiальнiстю, чи iншу вакантну роботу, яку працiвник може виконувати з урахуванням його освiти, квалiфiкацiї, досвiду тощо;
від 04 лютого 2024 року у справi № 755/12428/22 - про те, що оскiльки обов`язок з працевлаштування працiвника покладається на власника з дня попередження про вивiльнення до дня розiрвання трудового договору, за змiстом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працiвниковi були запропонованi вci iншi вакантні посади (iнша робота), якi з`явилися на пiдприємствi протягом цього перiоду i якi iснували на день звiльнення).
Аналогiчнi висновки мiстять i постанови вiд 18 вересня 2018 року у справi № 800/5З8/l7, вiд 27 липня 2021 року у справi № 756/7222/18, вiд 24 червня 2020 року у справi № 742/1209/18, якi процитованi апеляцiйним судом у данiй справi;
- матерiали справи підтверджують, що відповідачем запропоновано позивачці всі наявні вакантні посади з моменту попередження про вивiльнення, що пiдтверджується наданими перелiками вакантних посад на момент попередження (19 березня 2024 року) та станом на 02 квітня 2024 року та 22 квітня 2024 року. Отже, вiдповiдач виконав свій обов`язок щодо пропонування iншої роботи. Iнших вакантних посад у роботодавця не було i зворотного нi позивачкою, нi судами не доведено i не встановлено;
- судами не встановлено конкретних найменувань вакантних посад, якi начебто не були запропонованi відповідачем. Позивачка також не зазначала якi посади їй не були запропонованi;
- апеляцiйний суд не з`ясував питання, чи мала намір позивачка бути переведеною на iншу посаду, окрім тієї, на яку подавала заяву, а в судi першої iнстанцi було встановлено згiдно з її усними поясненнями, що вона не мала наміру працювати на будь-якiй iншiй посадi, окрім посади заступника головного бухгалтера (навіть не хотiла працювати на посадi головного бухгалтера). При цьому у постановi Верховного Суду вiд 07 квітня 202З року у справi № 359/З148/21 зазначена позицiя, що вiдсутнiсть згоди працiвника на переведення на вакантну посаду фактично є вiдмовою вiд пропозицiї;
- отже, суд першої інстанції повно та всебiчно розглянув справу та правильно застосував норми матерiального права.
VІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
16. 26 червня 2025 року представник відповідача подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.
17. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
18. Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження.
19. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 21 січня 2026 року.
VІІ. Фактичні обставини, встановлені судами
20. 22 лютого 2024 року відповідачем видано наказ № 71 про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».
21. Додатком №1 та додатком №2 до вказного наказу затверджено перелік структурних підрозділів та перелік посад, які з 23 травня 2024 року видаляються з організаціної структури та штатного розпису ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».
22. 15 березня 2024 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» сформовано на імя ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера, попередження про наступне вивільнення №01-19/542/24.
23. У вказаному попередженні зазначено, що відповідно до статті 49-2 КЗпП, враховуючи норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на підставі наказу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року №71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в апараті управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» посада заступника головного бухгалтера скорочується, а ОСОБА_1 підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників 23 травня 2024 року.
24. На виконання вимог статті 49-2 КЗпП надається перелік вакантних посад, наявних в ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в цілому.
25. Також проінформовано, що у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка відповідає кваліфікаційному рівню ОСОБА_1 , а також при її відмові від такої роботи трудовий договір буде розірвано на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.
26. Попередження та перелік вакантних посад в цілому по ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1 отримала 19 березня 2024 року, що підтверджується її підписом.
27. 02 квітня 2024 року службовою запискою №01-24/1649 працівникам ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було надано оновлений список вакансій станом на 02 квітня 2024 року.
28. 22 квітня 2024 року службовою запискою №01-24/2114 працівникам ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було надано оновлений список вакансій станом на 22 квітня 2024 року.
29. Ознайомившись з переліком запропонованих вакансій, ОСОБА_1 написала заяву про переведення її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера.
30. 21 травня 2024 року відповідно до витягу № 6 з протоколу 2 проведено засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».
31. У протоколі 2 засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» зазначено, зокрема, що був розгляд заяв кандидатів на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та члени тимчасової комісії обговорили кандидатури на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до оновленого штатного розпису та кваліфікаційних вимог.
32.  ОСОБА_2 має освіту відповідного напрямку підготовки - Українська ордена Трудового Червоного прапора сільськогосподарська академія, Український державний аграрний університет за спеціальністю «бухгалтерський облік, контроль та аналіз господарської діяльності, економіст по бухгалтерському обліку та фінансів». ОСОБА_2 має стаж роботи у Контрольно-ревізійному управлінні 23 роки, а також у сфері бухгалтерського обліку - 4,5 роки. Досвід роботи на керівних посадах також відповідає кваліфікаційним вимогам.
33. Освіта ОСОБА_1 також відповідає кваліфікаційним вимогам до посади заступника головного бухгалтера - Донецький комерційний інститут -«бухгалтерський облік, контроль та аналіз господарської діяльності, економіст» та Академія державної податкової служби України» - облік та аудит, магістр з аудиту і державного контролю у системі оподаткування». Має понад 8 років стажу роботи на посаді головного бухгалтера.
34. Обидва працівники відповідають кваліфікаційним вимогам до кандидата на посаду заступника головного бухгалтера, тому відповідно до вимог статті 42 КЗпП переважне право надається ОСОБА_2 , а саме працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, а також враховується те, що останньому залишилося менше трьох років до досягнення пенсійного віку.
35. Стосовно ОСОБА_1 тимчасова комісія вирішила (прийняла рішення) звільнити ОСОБА_1 23 травня 2024 року відповідно до пункту 1 статті 40 К3пП з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.
36. Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 23 травня 2024 року №186/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 » на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП припинено із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера трудовий договір 23 травня 2024 року.
37. Підставою для видання зазначеного вище наказу зазначено наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року №71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», попередження про наступне вивільнення від 15 березня 2024 року №01-19/542/24, протокол засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2.
VІІІ. Позиція Верховного Суду
38. Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 7) та даючи відповідь на ключове питання (див. пункт 6), Верховний Суд робить зазначає таке.
39. Даний спір виник щодо дотримання роботодавцем гарантій, які стосуються залишення на роботі працівника у зв`язку із скороченням чисельності працівників (див. пункти 8-9).
40. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
41. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).
42. За частиною другою статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
43. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП).
44. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
45. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини перша-третя статті 49-2 КЗпП).
46. Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
47. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо особливостей застосування вказаних норм права, що враховується у спірних правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.
48. Так послідовним є підхід про те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).
49. Роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (див. постанови Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21).
50. Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками.
51. Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації.
52. Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).
53. Якщо працівник відмовився від усіх запропонованих роботодавцем вакансій, висловлюючи цим своє небажання продовжувати працювати на змінених умовах праці, тоді роботодавець вправі звільнити його з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП.
54. Наведене обумовлено тим, що КЗпП розмежовує підстави для звільнення за суб`єктом, який це ініціює: 1) за угодою сторін; 2) з ініціативи працівника; 3) з ініціативи роботодавця.
55. Розірвання трудового договору у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації чи реорганізації, є ініціативою роботодавця, що й створює для працівника відповідні гарантії від незаконного звільнення. Водночас надання таких гарантій не є формальністю у зв`язку лише із самим фактом змін в організації праці роботодавця, а спрямоване на випадки, коли продовження трудових правовідносин є об`єктивно неможливим, у тому числі у зв`язку з відмовою працівника працювати на змінених умовах. Тому факт такої відмови (за наявності відповідних вакансій) є визначальним.
56. У спірних правовідносинах апеляційним судом встановлено, що відповідач як роботодавець, вирішуючи питання звільнення позивачки з посади заступника головного бухгалтера 21 травня 2024 року, за два дні до кінцевого терміну, зазначеного у попередженні, не надав їй переліку інших вакантних посад, які були наявними на підприємстві як на 21 травня 2024 року, так і тих, які існували на день її звільнення 23 травня 2024 року, чим фактично позбавив її права повторного обрання на посади, на які б позивач могла претендувати зі своєю кваліфікацією після відмови 21 травня 2024 року відповідача у переведенні її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера.
57. У зв`язку із чим апеляційний суд правильно виснував, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що останнім виконано приписи частини третьої статті 49-2 КЗпП та запропоновано позивачці перелік вакантних посад в цілому станом на 21 травня 2024 року (дату прийняття протоколу про звільнення позивача) та станом на 23 травня 2024 року (дату видання наказу про звільнення позивача).
58. Таким чином, роботодавцем не виконано обов`язку і працівникові не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві і існували на день звільнення, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу відповідача про припинення із позивачкою трудового договору.
59. Апеляційним судом враховано відповідний підхід Верховного Суду щодо застосування положеньстатті 49-2 КЗпП (див. пункти 48-49), а тому відповідні доводи касаційної скарги (див. пункт 15) відхиляються.
60. Враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили позивачку можливості працювати та призвели до порушення її конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, апеляційний суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму частини другої статті 235 КЗпП та поклав на відповідача обов`язок відшкодувати позивачці середній заробіток.
61. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
62. Водночас апеляційний суд правильно застосував підхід Верховного Суду про те, що у трудових спорах саме відповідач (роботодавець) має доводити законність звільнення працівника (див. постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 757/26553/21, від 24 лютого 2026 року у справі № 686/1741/23).
63. Враховуючи характер спірних правовідносин та застосовані апеляційним судом норми права, наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду (див. пункт 15) не свідчить про застосування норм права у цій справі без урахування висновків, що містяться у перелічених відповідачем постановах.
IX. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64. Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права.
65. Незгода відповідача із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).

66. Апеляційний суд належним чином з дотриманням норм статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду повно і всебічно встановив обставини справи та правильно вирішив спір.
67. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому її слід залишити без задоволення, що відповідатиме частині третій статті 401 та статті 410 ЦПК.
68. Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу. 
Із цих підстав, 
керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 Судді:П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков