ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/19769/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач – 1), військової частини НОМЕР_2 (далі – ВЧ НОМЕР_2 , відповідач - 2), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 26 квітня 2018 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 квітня 2018 року в загальній сумі 7740,08 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 03 травня 2018 року по 28 січня 2021 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 03 травня 2018 року в загальній сумі 136 173,26 грн. по 28 січня 2021 року ., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 03 травня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 03 травня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач проходив службу в період до 26.04.2018 у військовій частині НОМЕР_1 , після чого був переведений до військової частини НОМЕР_2 та з 28.01.2021 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому, за період з 01.03.2018 по 26.04.2018 та з 03.05.2018 по 28.01.2021 йому не була нарахована та виплачена «фіксована» сума індексації грошового забезпечення щомісяця, всупереч приписам п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078). Представник позивача звернувся до відповідача - 1 та до відповідача - 2 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому за період з 01.03.2018 по 04.03.2025 індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, а саме з урахуванням абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Листом від 04.06.2025 відповідач – 1 надав копію довідки про грошове нарахування позивача, з якої вбачається, що в період з 01.03.2018 по 26.04.2018 «фіксована» сума індексації грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась. Листом від 04.06.2025 відповідач – 2 надав копію довідки про доходи позивача з якої вбачається, що в період з 03.05.2018 по 28.01.2021 «фіксована» сума індексації грошового забезпечення позивача й надалі не нараховувалась та не виплачувалась. Таку бездіяльність відповідачів позивач вважає протиправною, та такою, що порушує встановлене ст. 43 Конституції України право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 
Ухвалою від 13.10.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
03.11.2025 від відповідача - 1 за вх. №87449 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечує позовну вимоги, вважає їх необґрунтованими та таким, що не підлягають до задоволення. Пояснив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.01.2018 до 26.04.2018. За період проходження військової служби від позивача не надходило жодних рапортів, чи інших звернень щодо порушення його прав. Позивач справи та посаду здав. Отже, станом на момент прийняття наказу командира військової частини (по стройовій частині) позивач погодив проведення усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Враховуючи наведене, військова частина НОМЕР_1 виконала усі встановлені законодавством зобов`язання перед позивачем. Також представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280, в редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 №104, військова частина, не включена до розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядників коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.05.2016 № Д-322/1/11дск сформована військова частина НОМЕР_1 та з дня формування зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується копією листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.06.2016 № 248/2/3/498. На фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_3 військова частина НОМЕР_1 перебувала до 30.06.2022. Починаючи з 01.07.2022, відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 16.05.2022 року №30975, в зв`язку з відкриттям окремого фінансового господарства, військова частина НОМЕР_1 встановленим порядком знята з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_3 та самостійно здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям. Таким чином, у спірний період служби позивача (з 01.03.2018 до 26.04.2018) обов`язок щодо нарахування та виплати грошового забезпечення та всіх інших виплат покладався саме на військову частину НОМЕР_3 як фінансовий орган, що здійснював забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Враховуючи наведене представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позову немає, а тому військова частина НОМЕР_1 просить суд відмовити в задоволені позову позивача до військової частини НОМЕР_1 повністю, оскільки він безпідставний та поданий до неналежного відповідача. 
03.11.2025 від відповідача – 2 за вх. №87699 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що відповідно до ст. ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, а підвищення таких доходів у зв`язку з індексацією провадиться у разі перевищення індексом споживчих цін установленого порогу індексації; порядок обчислення індексу та проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 індексація здійснюється на підставі індексу споживчих цін, обчисленого наростаючим підсумком, та застосовується з першого числа місяця, що настає за місяцем офіційного опублікування відповідного індексу; правовий механізм Порядку № 1078 охоплює як поточну індексацію, так і нарахування індексації-різниці у випадку, коли підвищення постійних складових доходу у місяці підвищення є меншим за суму можливої індексації, визначеної на ту ж дату. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.03.2018 змінено систему грошового забезпечення і підвищено розміри посадових окладів та інших постійних складових, у зв`язку із чим березень 2018 року є місяцем підвищення доходу (базовим місяцем) для подальшого застосування Порядку № 1078 щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідно до цього Порядку, питання нарахування індексації різниці вирішується індивідуально щодо конкретного військовослужбовця з урахуванням фактичного розміру підвищення його грошового забезпечення у базовому місяці та розміру можливої індексації, що сформувалася на цю дату. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», компенсація сум податку з доходів фізичних осіб здійснюється за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою відповідного оподатковуваного доходу, у межах фактично утриманого податку. Таким чином, згідно з Постановою № 44 вирішення питання компенсації податку прямо залежить від наявності правових підстав для виплати базового оподатковуваного доходу. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 компенсація втрати частини доходів провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих грошових доходів, що не мають разового характеру; підставою для такої компенсації є наявність належно нарахованого, але невиплаченого доходу або встановленого судом обов`язку щодо його виплати. Відповідно до пункту п`ятого Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, правовий режим індексації-різниці застосовується виключно за умови, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) індивідуальне підвищення постійних складових грошового доходу конкретного військовослужбовця виявилося меншим за суму можливої індексації, визначеної на ту ж дату; якщо ж підвищення перевищує суму можливої індексації, індексація у місяці підвищення не нараховується. Сам позов викладає зміст абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 саме у такому значенні, з підкресленням, що у разі нарахування у місяці підвищення відповідна сума виплачується до наступного підвищення тарифних ставок, а надалі до неї може додаватися поточна індексація за перевищення порогу індексу споживчих цін у 103 відсотки. Відповідач -2 застосував до позивача базовий алгоритм Порядку № 1078: визначив суму можливого індексаційного підвищення на березень 2018 року та зіставив її з реальним підвищенням постійних складових грошового забезпечення, яке настало внаслідок впровадження Постанови №704. За результатом цього зіставлення у місяці підвищення індексація не підлягала нарахуванню, оскільки розмір підвищення перевищив величину можливої індексації. Відтак підстав для виникнення «індексації різниці» у березні 2018 року не було. Подальші розрахунки у спірний період здійснювалися як «поточна» індексація за правилом порога 103 відсотки, без фіксації сталої «різниці», що відповідає п. 5 Порядку № 1078. Таким чином, вимога про донарахування узагальненої суми « 136 173,26 грн.» як «різниці індексації» суперечить нормативному алгоритму: вона побудована на механічному перенесенні умовної «березневої» величини на всі наступні місяці, що не допускається, оскільки індексація-різниця може існувати лише за умови, що у місяці підвищення величина підвищення була меншою за можливу індексацію, та припиняється з наступним підвищенням окладу. Порядок № 1078 не передбачає «фіксованої суми індексації» поза зазначеним сценарієм. У межах обраного позивачем способу захисту окрема резолютивна вказівка про «одночасне відрахування 1,5 % військового збору» та «одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб» є юридично надлишковою: у разі задоволення вимоги про виплату базового оподатковуваного доходу податок і збір утримуються автоматично в силу приписів податкового законодавства, а компенсація податку з доходів фізичних осіб виплачується одночасно та виключно в межах фактично утриманого податку за постановою № 44. У разі відсутності правових підстав для виплати базового доходу — відповідно, відсутні й підстави для будь-яких «одночасних» податкових коригувань чи компенсацій. З огляду на предмет спору, у якому компенсація заявлена як похідна від «невиплаченої індексації грошового забезпечення», юридично значимою передумовою є попереднє встановлення судом права на індексацію-різницю та її помісячного розміру у спірному періоді. За відсутності такого встановлення відсутній обов`язковий елемент конструкції Закону № 2050-III - «нараховано, але не виплачено» — а відтак і правові підстави для нарахування компенсації за формулою «за весь час». Відтак, враховуючи вищенаведене представник відповідача - 2 просив суд відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
ОСОБА_1 проходив службу в період до 26.04.2018 у військовій частині НОМЕР_1 , після чого був переведений до військової частини НОМЕР_2 , та з 28.01.2021 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
За період проходження позивачем військової служби, а саме з 01.03.2018 по 26.04.2018 та з 03.05.2018 по 28.01.2021 йому не була нарахована та виплачена «фіксована» сума індексації грошового забезпечення щомісяця, як він вважає, всупереч приписам п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Представник позивача звернувся до відповідачів із заявами, в яких просив нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.03.2018 по 04.03.2025 індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, а саме з урахуванням абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. 
Листом від 04.06.2025 року відповідач – 1 надав копію довідки про грошове нарахування позивача, з якої вбачається, що в період з 01.03.2018 по 26.04.2018 «фіксована» сума індексації грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась. 
Листом від 04.06.2025 року відповідач – 2 надав копію довідки про доходи позивача з якої вбачається, що в період з 03.05.2018 по 28.01.2021 «фіксована» сума індексації грошового забезпечення позивача й надалі не нараховувалась та не виплачувалась. 
Вважаючи невиплату індексації протиправною, тому з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду. 
Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Щодо різниці індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 квітня 2018 року в загальній сумі 7740,08 грн. та за період з 03.05.2018 по 28.01.21 в загальній сумі 136 173,26 відповідно до абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, то суд зазначає таке. 
Як зазначалося вище  ОСОБА_1 проходив службу в період до 26.04.2018 у військовій частині НОМЕР_1 та після чого був переведений до військової частини НОМЕР_2 , та з 28.01.2021 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Не є спірним в цій справі, що «фіксована» сума індексації грошового забезпечення позивача відповідачами не нараховувалась та не виплачувалась. 
Абзацом 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Частинами 2, 3Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ) передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 2017-III виключно законами України визначаються, зокрема, величина порогу індексації грошових доходів громадян. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. 
За приписами ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Підстави для проведення індексації визначені ст. 4 Закону № 1282-ХІІ.
У первинній редакції ч. 1 ст. 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав законну силу 01.01.2016.
Тож з 01.01.2016 за правилами ч. 1 ст. 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Інші положення ст. 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.
За ч. ч. 2-4 ст. 4 Закону №1282-ХІІ обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Статтею 6 Закону №1282-ХІІ передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Механізм індексації має універсальний характер, позаяк індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру. Своєю чергою, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації. 
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20 та від 27.07.2023 у справі №380/813/22.
Суд звертає увагу, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. 
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 у справі № 206/4411/16-а.
Крім цього, відсутність механізму виплати індексації за попередні періоди також не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.
Відсутність фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Таким чином, під час проходження військової служби позивач мав право на індексацію грошового забезпечення відповідно до умов чинного законодавства України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078).
За п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).
Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містять. Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
Між тим, з 01.12.2015 в абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 п. 5 Порядку №1078 в редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація не нараховується/нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 4).
Абзац 3 п. 5 Порядку №1078 з 15.03.2018 й дотепер діє у редакції Постанови №141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Абзац 4 п. 5 Порядку №1078 застосовується з 01.12.2015 й дотепер у редакції Постанови №1013 та встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Абзац 5 п. 5 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 до 01.04.2021 в редакції Постанови №1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку (абз. 6 п. 5 Порядку №1078).
Таким чином, якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку №1078 додатково указував, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження відповідача щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абз. абз. 3, 4 Порядку №1078, дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача, військовій частині належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.
За позицією позивача, він має право на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 26.04.2018 та з 03.05.2018 по 28.01.2021 і що це право відповідачі порушили. 
Як вбачається із довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 розмір його грошового забезпечення за лютий 2018 року становив 6357,60 грн. 
Грошове забезпечення ОСОБА_1 за березень 2018 року становив 6674,02 грн. 
Отже, у березні 2018 року грошовий дохід позивача збільшився на 316,42 грн. порівняно з лютим 2018 року (6674,02 – 6357,60 = 316,42 грн.).
У зв`язку з цим, відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, тобто 4463,15 – 316,42 = 4146, 73 грн.
Отже, сума можливої індексації у березні 2018 року становить 4146,73 грн. і, виходячи з цієї суми, різниця індексації з 01.03.2018 до 26.04.2018 на загальну суму 7740,08 грн. У разі якби індексація з березень 2018 року становила 4176,73 грн., індексація за період з 01.03.2018 до 26.04.2018 становила б 7740,08 грн. (4146,73 грн. * на 01 місяць 26 днів (період з 01.03.2018 до 26.04.2018).
Разом з тим, за період з 03.05.2018 по 28.01.2021 індексація становила б 136173,26 грн. (4146,73 грн. * на 32 місяці 26 днів) 
Доказів нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованому розмірі за спірний період відповідачем не надано, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що виплата такого виду індексації позивачу не здійснювалась.
Суд зауважує, що з огляду на абз. 4 п. 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку №1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз. 5 п. 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абз. 5 п. 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Відповідний підхід узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі №560/13302/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21, від 03.05.2023 у справі №160/10790/22, від 22.06.2023 у справі №520/6243/22, від 27.07.2023 у справі №160/12028/22, від 28.08.2023 у справі №420/17338/22, від 26.09.2023 у справі №200/4531/22, від 27.09.2023 у справі №420/23176/21, від 09.11.2023 у справах №420/3131/22, №420/4325/23 та від 30.11.2023 у справі №420/616/23, від 28.06.2024 у справі № 560/1431/21, від 31.10.2024 у справі № 580/10326/23, від 17.12.2024 у справі № 620/9259/22, від 06.03.2025 у справі №240/12857/24, від 11.04.2025 у справі №560/752/24, від 08.05.2025 у справі №380/6610/24, від 03.06.2025 у справі №600/1889/24-а та інших.
Як зазначалося вище, грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року становив 6357,60 грн. 
Грошове забезпечення ОСОБА_1 за березень 2018 року становило 6674,02 грн. 
Отже, у березні 2018 року грошовий дохід позивача збільшився на 316,42 грн порівняно з лютим 2018 року (6674,02 – 6357,60 = 316,42 грн.).
У зв`язку з цим, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, тобто 4463,15 – 316,42 = 4146,73 грн.
Отже, сума можливої індексації у березні 2018 року становить 4146,73 грн. і, виходячи з цієї суми, різниця індексації з 01.03.2018 до 26.04.2018 на загальну суму 7740,08 грн. У разі якби індексація з березень 2018 року становила 4176,73 грн., індексація за період з 01.03.2018 до 26.04.2018 становила б 7740,08 грн. (4146,73 грн. * на 01 місяць 26 днів (період з 01.03.2018 до 26.04.2018).
Разом з тим, за період з 03.05.2018 по 28.01.2021 індексація становила б 136173,26 грн. (4146,73 грн. * на 32 місяці 26 днів) 
Під час обрахунку грошового забезпечення враховуються постійні складові, які не мають разового характеру.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
З аналізу ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слідує, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
Враховуючи щомісячний характер такої додаткової грошової винагороди, суд вказує про її постійний (систематичний) характер, тому вона має враховуватись при визначенні розміру грошового забезпечення для розрахунку індексації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 30.10.2025 у справі №480/6054/24.
Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 316,42 грн. (6674,02 – 6357,60 = 316,42 грн.).
У березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30 %. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року, враховуючи положення абз. 5 п. 4 Порядку № 1078, становила 4463,15 грн. (1 762,00 грн. х 253,30 % / 100 = 4463,15 грн.).
Такий розмір індексації грошового забезпечення 4463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року) неодноразово досліджувався та встановлювався судами, та такий підтверджується постановою Верховного Суду від 22.06.2023 по справі №520/6243/22.
Таким чином, виходячи із зазначеного вище, суд дійшов висновку, що розмір підвищення грошового доходу позивача у сумі 316,42 грн. не перевищив розмір індексації, яка припадала на місяць підвищення посадових окладів (березень 2018 року) 4463,15 грн. та у силу вимог абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку №1078 у відповідача не було законних підстав не виплачувати позивачу індексацію у період з 01 березня 2018 року.
Тобто, відповідно до вимог абз. 4 п. 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації різниці грошового забезпечення в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. – 316,42 грн. = 4146,73 грн. Такий розмір «індексації-різниці» грошового забезпечення 4146,73 грн., згідно з абз. 6 п. 5 Порядку №1078 повинен був бути виплачений позивачу по день звільнення з військової служби або до наступного підвищення тарифної ставки (окладу) та до такого розміру додається сума «поточної» індексації, яка виплачується коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка.
При цьому стосовно питання визначення у судовому рішенні конкретної суми індексації, належної до виплати на користь позивача, то суд вкотре вказує, що такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, оскільки здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. 
Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 07.12.2023 у справі № 360/381/23, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 06.07.2023 у справі №560/6684/22, від 15.08.2023 у справі №400/3784/22 із подібними правовідносинами. У цих постановах Верховний Суд підкреслював, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Наведена позиція ґрунтується на тому, що застосований судами спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, оскільки суди попередніх інстанцій в ухвалених рішеннях не розрахували та не визначили конкретних сум індексації грошового забезпечення які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити позивачу, не перевірили розраховану позивачем суму індексації.
Наведена правова позиція Верховного Суду є сталою та викладена також у постановах від 03.06.2025 у справі №600/1889/24-а, від 07.05.2025 у справі №560/15993/24, від 30.04.2025 у справі №580/7644/23, від 11.04.2025 у справі №620/13468/23 тощо.
Таким чином, у відповідні періоди проходження позивачем служби відповідачі повинені були нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.04.2018 на загальну суму 7740,08 грн. (4146,73 грн. * на 01 місяць 26 днів) та за період з 03.05.2018 по 28.01.2021 на загальну суму 136173,26 грн. (4146,73 грн. * на 32 місяці 26 днів). 
Зважаючи на повноту судового розгляду й наявність вихідних даних для необхідних обчислень, беручи до уваги відсутність у відповідачів дискреційних повноважень в цьому питанні, на переконання суду, у цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. 
Вказаний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 08.11.2024 у справі №200/16532/21.
Щодо позовних вимог в частині виплати індексації із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, суд зазначає таке. 
Підпункт 164.2.1 п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України встановлює, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України (п.п. 168.1.1 п 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).
Ставка військового збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування (п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України) (доходи, які будуть нараховані (виплачені, надані) за податкові періоди до грудня 2024).
Податковий агент зобов`язаний утримати військовий збір із сум доходів у виді індексації в тому податковому періоді, в якому відбувається таке нарахування (виплата).
Таким чином, обов`язок утримання військового збору покладається на податкового агента. 
Оскільки такі дії не вчинялися, указана позовна вимога є передчасною.
Щодо вимог у частині виплати одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 164.2.1 п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України (п.п. 168.1.1 п 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (із подальшими змінами) затверджено Порядок №44.
Відповідно до п. 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, і як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку №44.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27.07.2023 у справі №380/813/22, від 27.09.2023 у справі №420/23176/21, від 18.04.2024 у справі № 160/10789/22, від 27.06.2024 у справі № 580/602/22, від 10.10.2024 у справі №500/8015/23, від 07.05.2025 у справі №560/15993/24.
Щодо вимог про нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 та з 03.05.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати слід зауважити наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).
Статтею 1 Закону № 2050-III установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно зі ст. 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а, від 20.04.2023 у справі №200/11746/19-а, від 18.05.2023 у справах № 200/14129/19-а і № 200/14127/19-а.
Як встановлено судом, на даний час суми індексації грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 02.04.2021 не нараховані та не виплачені, з огляду на те, що право на перерахунок індексації з цієї дати є спірним у цій справі. Позивач та відповідач підтверджують невиплату індексації позивачу, тобто відповідні суми, які підлягають виплаті позивачу, не виплачені.
Таким чином, суд зазначає, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу є передчасними, оскільки виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу (заборгованості з індексації грошового забезпечення), тому до виплати належних особі сум індексації за рішенням суду відсутня протиправність в діях відповідачів щодо ненарахування та невиплати компенсаційних виплат.
Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 12.01.2024 у справі № 200/7529/20-а, від 31.07.2024 у справі №480/1704/19 та від 24.07.2024 у справі №520/2674/2020.
Ухвалюючи рішення, суд керується ст. 246 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за відповідні періоди проходження ним військової служби із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.
Оскільки відповідно до положень Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, в силу вимог ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 
В И Р І Ш И В : 
адміністративний позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 26.04.2018 в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.04.2018 в загальній сумі 7740,08 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 03.05.2018 по 28.01.2021 в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) різницю індексації грошового забезпечення за період з 03.05.2018 по 28.01.2021 в загальній сумі 136173,26 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 03.05.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 03.05.2018 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2026. 

Суддя Потабенко В.А.