П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/20071/25	

Перша інстанція: суддя Бочаров А.І.,
повний текст судового рішення
складено 11.02.2026
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Димерлія О.О.,
суддів - Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №947/20071/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови
У С Т А Н О В И В:
30.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4797293 від 23.05.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує про порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зокрема, оскаржувану постанову складено поліцейським, яким позивача не зупиняв. Також, позивачу не роз`яснено та не надано можливості скористатись правами та обов`язками, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того, на думку ОСОБА_1 , ним не порушено Правил дорожнього руху, які б надавали поліцейським можливість його зупинити під час керування транспортним засобом. Як зауважує позивач, в його діях не має складу адміністративного правопорушення. До того ж, ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що оскаржувана постанова серії ЕНА №4797293 від 23.05.2025 не відповідає вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП.
Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що в порушення приписів п.31.3 «а» Правил дорожнього руху в транспортному засобі BMW 320, яким керував ОСОБА_1 , переобладнано систему відпрацьованих газів. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №947/20071/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову ЕНА №4797293 від 23.05.2025 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у сумі 340грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав про порушення процедури оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Також, районний суд зауважив, що в оскаржуваній постанові не конкретизовано, який саме пункт ПДР порушено водієм. Крім того, факт переобладнання системи випускання відпрацьованих газів встановлено інспектором Бондаренко шляхом візуального огляду. При цьому, інспектор поліції вочевидь не є акредитованим експертом, не здійснював порівняння системи випускання відпрацьованих газів авто позивача з конструкцією з заводської схеми, зазначеною виробником, не здійснював дій щодо виявлення зварних швів, нестандартних кріплень або адаптерів. До того ж, позивачу не було роз`яснено чи надано можливості скористатись правами та обов`язками, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Не погодившись із вищеозначеним рішенням районного суду Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що в порушення приписів п.31.3 «а» Правил дорожнього руху в транспортному засобі BMW 320, яким керував ОСОБА_1 , переобладнано систему відпрацьованих газів. Також, скаржник зазначає, що приписами процесуального законодавства не передбачено повноважень суду визнавати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення. Суд наділено повноваженнями такий індивідуальний акт скасовувати. Крім того, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не погоджується із здійсненим районним судом розподілом судових витрат. 
Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 11.02.2026 у справі №947/20071/25 та вважає їх обґрунтованими. Натомість, на думку позивача, вимоги апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції є безпідставними.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступні обставини справи. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що 23.05.2025 інспектором 1 взводу 5 роти 1 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Тімошенко Л.Ф. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4797293. 
Згідно із оскаржуваною постановою, водій ОСОБА_1 23.05.2025 о 10 год 18 хв керував транспортним засобом марки BMW 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , з переобладнаною системою відпрацьованих газів, чим порушив п.31.4 ПДР.
Не погодившись із притягненням до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи перегляд даної справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке. 
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України установлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. 
Пунктом 31.4 Правил дорожнього руху передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
31.4.1. гальмові системи;
31.4.2. рульове керування;
31.4.4. склоочисники і склообмивачі вітрового скла;
31.4.5. колеса і шини;
31.4.6. двигун;
31.4.7. інші елементи конструкції.
Відповідальність за порушення правил керування або експлуатації транспортного засобу, правил користування ременями безпеки або мотошоломами установлено статтею 121 КУпАП (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно із частиною 1 якої керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як зазначено в оскаржувані постанові серії ЕНА №4797293 від 23.05.2025, водій ОСОБА_1 23.05.2025 о 10 год 18 хв керував транспортним засобом марки BMW 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , з переобладнаною системою відпрацьованих газів, чим порушив п.31.4 ПДР.
З даного приводу слід вказати, що пункт 31.4 Правил дорожнього руху має підпункти.
Водночас, у постанові серії ЕНА №4797293 від 23.05.2025 інспектором поліції не конкретизовано, який із підпунктів пункту 31.4 Правил дорожнього руху порушено ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції відхиляє наведені суб`єктом владних повноважень в апеляційній скарзі доводи стосовно того, що ОСОБА_1 порушено п.31.3 «а» Правил дорожнього руху, оскільки згідно оскаржуваного індивідуального акту позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 31.4 Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції зазначає, що інспектором поліції помилково зазначено не той пункт порушення Правил дорожнього руху.
Однак, колегія суддів уважає означене безпідставним, адже у вказаний спосіб суб`єкт владних повноважень не може виправляти відображенні у власному рішенні помилки.
Також, суд апеляційної інстанції вказує, що матеріли справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що система відпрацьованих газів в транспортному засобі була несправною та/або переобладнаною.
Апеляційний адміністративний суд погоджується із районним судом, що інспектор поліції вочевидь не є акредитованим експертом, не здійснював порівняння системи випускання відпрацьованих газів авто позивача з конструкцією з заводської схеми, зазначеною виробником, не здійснював дій щодо виявлення зварних швів, нестандартних кріплень або адаптерів.
Інспектором поліції не здійснено жодних дій для встановлення відповідності системи відпрацьованих газів вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації: не зафіксовано витоків, не виміряно належним чином рівень шуму чи викидів, не викликано експерта тощо.
За таких підстав колегія суддів уважає правильним висновок районного про задоволення позову ОСОБА_1 .
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє довід скаржника про те, що за приписами процесуального закону за наслідком розгляду справи, у разі задоволення позову особи, районний суд уповноважений лише скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, а не визнавати його протиправним, з огляду на таке. 
Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт є протиправним. 
Визнання протиправним є встановленням факту порушення закону, а скасування - способом усунення цього рішення з правового поля.
Як з`ясовано колегією суддів, у досліджуваній ситуації оскаржувану постанову серії ЕНА №4797293 від 23.05.2025 суб`єктом владних повноважень прийнято протиправно.
З огляду на вказане, апеляційний адміністративний суд в даному випадку не убачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, стосовно визнання протиправною та скасування постанови ЕНА №4797293 від 23.05.2025 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 340грн.
Стосовно здійсненого районним судом розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зауважує наступне.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.
В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої. 
Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано: договір про надання правничої допомоги від 27.05.2025 №982, додаткову угоду від 27.05.2025 №1, рахунок від 27.05.2025 та платіжну інструкцію №@2PL226081 від 27.05.2025.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» № R (81) 7, згідно із яким за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Як установлено апеляційним адміністративним судом, у поданому відповідачем до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву викладено доводи щодо неспівмірності заявлених ОСОБА_2 судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Дослідивши матеріали справи, колегії суддів уважає, що присуджений судом першої інстанції до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 8000грн. є завищеним, не відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг, а вартість правничої допомоги є неспівмірною до категорії складності справи та необґрунтовано визначена районним судом.
За наслідком дослідження наявних у матеріалах справи документів, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що в межах даної справи адвокаткою Губською Х.Ю. лише скеровано адвокатський запит до Управління патрульної поліції в Одеській області від 27.05.2025, складено і скеровано до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» позовну заяву та відповідь на відзив.
З огляду на складність справи, витрачений адвокатом час на надання послуг, ціну позову, враховуючи критерій співмірності, розумності та реальності розміру витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду апеляційної інстанції, реальний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 2000грн.
Відносно розподілу судових витрат по сплаті судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, відповідно до частин 1 та 2 статті 4 якого судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
18.03.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі №543/775/17, у якій відступлено від правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13.12.2016, згідно із якою за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом України "Про судовий збір", сплаті не підлягає.
Зокрема, відступаючи від вказаної правової позиції Верховного Суду України, Великою Палатою Верховного Суду вказано на те, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, суд касаційної інстанції виходив з положень ч.5 ст.4 Закону України "Про судовий збір", яка передбачає, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум працездатних осіб становить 3028грн.
У зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно із якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позов ОСОБА_1 подано в електронній формі, у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, за звернення до районного суду з даним позовом ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір в загальному розмірі 484грн. 48коп.
Згідно наявної у матеріалах справи банківської квитанції від 29.05.2025 №9925-0571-5645-0055, за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 485грн.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, приймаючи рішення в досліджуваній частині Овідіопольським районним судом Одеської області цілком обґрунтовано присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484грн.48коп. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.
Частинами 7, 8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що наведені районним судом в оскаржуваному судовому акті висновки щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не в повній мірі відповідають обставинам справи, а тому така частині рішення підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №947/20071/25 скасувати в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000грн. 
В іншій частині вимог апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №947/20071/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, з урахуванням приписів ст.272 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький