Дата документу 20.04.2026	Справа № 554/15127/25	
 	Провадження № 2/554/1169/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді Черняєвої Т.М.,
за участі секретаря Кравченко А.А.,
представника відповідача – адвоката Сидоренко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача Товариства з обмеженої відповідальністю «Споживчий центр» - Кузьменко М.В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 21.01.2025-100001161 від 21.01.2025 у розмірі 16080 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 21.01.2025 р. уклали кредитний договір (оферти) № 21.01.2025-100001161. 
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі – 6000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 21.01.2025, строком на 98 днів.
Відповідно до умов кредитного договору № 21.01.2025-100001161 від 21.01.2025 р позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 21.01.2025, сума кредиту: 6000 грн. 00 коп. Строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 28.04.2025 р., продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Продовження (лонгація, пролонгація) строку договору не передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. 
Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн. 00 коп. 
Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка 0.93% . Неустойка: 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Представником позивача зазначається, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 16080 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн., по процентам в розмірі 5880 грн., комісії 1 200,00 грн., неустойки 3 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави суду від 22.11.2025 року відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
05.02.2026 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Сидоренко І.О. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що заявлені до неї ТОВ «Споживчий центр» вимоги є необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами та не підлягають задоволенню.
Вважає наданий позивачем лист про перерахування коштів, підписаний генеральним директором ТОВ «УПР», таким, що не відповідає вимогам до первинного документа, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та не є належним та допустимим доказом виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором № 21.01.2025-100001161 від 21.01.2025. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази списання коштів з рахунку кредитодавця – ТОВ «Споживчий центр», що суперечить умовам кредитного договору та свідчить про невиконання позивачем зобов`язань за вказаним кредитним договором. Тому вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору.
Також представник відповідача у своєму відзиві зазначає, що позивачем не подано до суду належних доказів перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, а також користування нею такими коштами. Зокрема, не надано виписок з особового рахунку, копій квитанції, меморіального ордеру, платіжного доручення тощо, в яких би зазначалося про перерахування на рахунок відповідача коштів на виконання умов Кредитного договору № 21.01.2025-100001161 від 21.01.2025. Отже вважає, що належних і допустимих доказів виникнення та наявності заборгованості у відповідача в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» перед ТОВ «Споживчий центр» позивач суду не надав.
Твердження позивача про укладення Кредитного договору № 21.01.2025-100001161 від 21.01.2025, зважаючи на відсутність доказів про перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6000,00 грн. на виконання вказаного договору, вважає припущенням, що не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, що на її думку виключає можливість задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 .
У відзиві представник відповідача прохала відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та здійснити розподіл судових витрат. 
09.02.2026 року від представника позивача – ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якому він вказав, що кредитний договір №21.01.2025- 100001161 від 21.01.2025 р. укладений у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Позивач подав електронну копію кредитного договору до суду разом з позовною заявою. Між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Зазначає, що вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Представником позивача у відповіді на відзив зазначається, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної в кредитному договорі.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР». Отже, вважає, що позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу – iPay. Довідка ТОВ «УПР» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, вважає належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Таким чином, зазначає, що ТOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №21.01.2025-100001161 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Вважає, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору.
Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.
23.02.2026 року від представника відповідача – адвоката Сидоренко І.О надійшли заперечення в яких зазначила, що заявлений до стягнення з відповідача розмір заборгованості, яку ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути зі ОСОБА_1 , в сумі 16080 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн., по процентам в розмірі 5880 грн., комісії 1200 грн. та неустойки 3000 грн., не грунтується на вимогах законодавства. 
Відповідачка вважає, що вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з неї заборгованості за комісією у розмірі 1200,00 грн. є безпідставними, оскільки надання грошових коштів за кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком позивача.
Також представником відповідача зазначається, що неустойка нарахована позивачем у період дії в Україні правового режиму воєнного стану, то відповідач, як позичальник, на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в будь-якому випадку звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача, нарахована неустойка підлягає списанню кредитодавцем, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що прохає проводити розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена.
Представник відповідача – адвокат Сидоренко І.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Підтримала свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачу кредитних коштів, відсутні докази списання з рахунку позивача та зарахування на рахунок відповідача вказаних коштів. Вважає, що позивачем не підтверджений факт видачі коштів, оскільки лист підписаний генеральним директором ТОВ «УПР» не відповідає вимогам до первинного документа, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за
зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, із власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частина 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина 2 ст. 11 ЦК України).
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17, від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, у спорах про стягнення кредитної заборгованості предмет доказування становлять: факт укладення договору, досягнення згоди та ознайомлення сторонами з істотними умовами договору (зокрема, щодо суми кредиту, строків та умов його повернення, сплати процентів за користування кредитом та відповідальності за порушення умов договору), а також факт надання кредитних коштів.
Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 21.01.2025 р. укладено Кредитний договір (оферти) №21.01.2025-100001161. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом подання ТОВ «Споживчий центр» пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття відповідачкою указаної пропозиції (акцепту). При цьому відповідач підписала підтвердження укласти кредитний договір одноразовим ідентифікатором Е122.
Відповідно до умов договору сума кредиту становить 6000 грн., строк кредиту 98 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 28.04.2025 р. Договором передбачено, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Пунктом 7 договору передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту – 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн. Пунктом 15 Договору була визначена неустойка 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Разом з тим суд зазначає, що до позову не додані документи на підтвердження перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів, їх отримання відповідачем та використання нею вказаних коштів. Позивачем не доведено виконання своїх обов`язків за кредитним договором щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. З долучених до позову документів, зазначеного не встановлено, позивачем не доведено.
Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі та підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 р. по справі № 554/4300/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2024 р. по справі № 752/17604/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 по справі № 219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного, усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Як зазначалося, згідно положень ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
З наданого позивачем листа, та довідки-розрахунку, як на підтвердження своїх позовних вимог, судом не встановлено, що позивачем надано відповідачу кредитні кошти на підставі укладеного договору, їх розміру та наявної заборгованості, а отже не є достатнім та належним доказом на підтвердження позовних вимог.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1ст. 80 ЦПК України). 
Ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного, позивач не довів належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості у зазначеному ним розмірі, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст. 4-13,141,174-181,209-250,258,259,263,264,265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженої відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2026 року.

Суддя Т.М. Черняєва