Справа №466/1101/26
Провадження №3/466/756/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Федорів О.П., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка не працює, на утриманні має малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 07 лютого 2026 року близько 03:34 год. у м. Львові, по вул. Хімічна, 2, керувала транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Glk 250», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. 
Крім того, ОСОБА_2  07 лютого 2026 року близько 04:56 год. у м. Львові, по вул. Замарстинівська, 74, керувала транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Glk 250», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. 
Так, згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
30 березня 2026 року захисник Дегтяренко Олексій Олексійович подав клопотання про об`єднання двох матеріалів у одне провадження, відповідно до положень статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також письмові пояснення. Просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення та відсутністю події правопорушення.
Зазначив, що перша подія відбулась задовго після того, як ОСОБА_1 припаркувала транспортний засіб у дозволеному та перебувала у ньому разом зі своїм знайомим. Двигун був увімкнений, оскільки авто було на обігріві. Факту керування транспортним засобом не доведено. Крім того, жодних ознак стану алкогольного сп`яніння не було, а ОСОБА_1 не бажала проходити огляд на місці, оскільки не довіряла працівникам поліції. Після складення першого протоколу, знайомий ОСОБА_1 , який був у машині, перепаркував її на інше місце. Туди знову підійшли працівники поліції у складі іншої групи, які теж безпідставно склали уже два протоколи про адміністративні правопорушення – за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Знову ж таки, ствердив, що жодних доказів учинення правопорушення ОСОБА_1 немає, оскільки працівники поліції не довели факту керування транспортним засобом.
Захисник у письмових та усних поясненнях посилався на норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України, на положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 18 грудня 2018 року №1026. Усі пояснення зводяться до того, що факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 не доведений, а протокол про адміністративне правопорушення не може бути самостійним доказом.  
ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що дійсно 07 лютого 2026 року у нічну пору щодо неї було складено, зокрема, два протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Свою вину не визнала. Вказала, що у ту ніч повернула із м.Запоріжжя, звідки їхала приблизно 1000 км на авто, була дуже втомлена. Зустрілась вночі зі своїм знайомим, з яким проводила час у цьому авто. Не бажала проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки не довіряла поліцейським, була перелякана, відчувала агресію, оскільки багато знайомих загинуло під час війни.
Згідно з вимогами ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Відповідальність, передбачена ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Суддя зауважує, що до кожного протоколу про адміністративне правопорушення (серії ЕПР1 №585145 та серії ЕПР1 №585162), складеного щодо ОСОБА_1 , які надійшли на розгляд судді та були об`єднані в одне провадження, додані направлення на огляд ОСОБА_1 та диски з відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників поліції. Про наявність таких відеозаписів зазначено у самих протоколах. ОСОБА_1 попередньо мала можливість ознайомитись із відеозаписами, оскільки отримала їх копії у суді ще 03 березня 2026 року за своєю заявою, а також скористалась правом на захист.
ОСОБА_1 та її захисник клопотань про виклик для допиту як свідків працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, та знайомого ОСОБА_1 , який перебував весь час з нею у автомобілі і, за твердженням захисника, сам керував цим транспортним засобом після складення першого протоколу, не заявляли.
У судовому засіданні, окрім пояснень ОСОБА_1 та захисника, суддя дослідила відеозаписи з портативних відеореєстраторів. Захисник неодноразово наголошував, що жодної фіксації того, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, немає. 
Проте, на відео, доданому до протоколу серії ЕПР1 №585145, ОСОБА_1 в однозначній формі неодноразово зазначила, що їй не зрозумілі причини зупинки і що у м.Запоріжжі вона може пересуватись автомобілем під час комендантської години; що вона одразу зупинилась на вимогу працівника поліції, не порушувала Правил дорожнього руху; що вона відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння на місці, бо їй не зрозуміло необхідності цього. На твердження працівника поліції про виявлення ознак стану алкогольного сп`яніння, а також запах алкоголю зі салону автомобіля, ОСОБА_1 продовжувала відмовлятись від огляду, у медичний заклад не їхала, наполягала, що виснажена та хоче їхати додому.
На відео, доданому до протоколу серії ЕПР1 №585162, який був складений на півтори години пізніше, ОСОБА_1 теж неодноразово вказувала, що вона керувала транспортним засобом і що їй не зрозуміла причина зупинки, просила показати їй знак «Стоп», вимог якого вона не виконала; після прохання пройти огляд на стан сп`яніння через виражені ознаки стану алкогольного сп`яніння, категорично відмовилась від проходження огляду, у медичний заклад не їхала. Знайомий ОСОБА_1 , попри твердження захисника, що саме він начебто перепарковував автомобіль, на відео теж зазначає, що керувала ОСОБА_1 і що щодо неї уже складено один протокол, просив дозволити їй поїхати далі, до будинку, в якому вона проживає, та який поруч. 
Отже, розглянувши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки вона, будучи особою,яка керує транспортним засобом, відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Факт вчинення та винуватість ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130Кодексу України про адміністративні правопорушення, стверджується належними і допустимими доказами: протоколами про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2026 року серії ЕПР1 №585145, від 07 лютого 2026 року серії ЕПР1 №585162, рапортами, відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників поліції, які досліджені суддею та взяті до уваги при постановленні процесуального рішення.
При призначенні адміністративного стягнення враховую особу порушниці, яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, обставини вчинення адміністративного правопорушення, кількість епізодів. Ураховую, що завданнями Кодексу України про адміністративні правопорушення, є, зокрема, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , відсутні. Тому висновую, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у межах санкції статті, передбаченої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з дотриманням вимог ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнутисудовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.5 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1  визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати щодо неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно зі ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повний текст постанови складений 06 квітня 2026 року.

Суддя           О.П. Федорів