ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17021/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року (суддя Кальник В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року позов задоволено.
Суд вирішив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 02 березня 1992 року по 25 січня 1993 року (00р 10м 23д), з 18 червня 1993 року по 22 серпня 1993 року (00р 02м 04д), з 27 серпня 1993 року по 14 березня 1994 року (00р 06м 17д) та з 20 грудня 1995 року по 24 грудня 1998 року (03р 00м 04д) на території російської федерації.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 02 березня 1992 року по 25 січня 1993 року ( 00р 10м 23д), з 18 червня 1993 року по 22 серпня 1993 року (00р 02м 04д), з 27 серпня 1993 року по 14 березня 1994 року (00р 06м 17д) та з 20 грудня 1995 року по 24 грудня 1998 року ( 03р 00м 04д) на території російської федерації.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з часу її призначення, а саме, 19.07.2023 року з урахуванням страхового стажу ОСОБА_1 за періоди роботи з 02 березня 1992 року по 25 січня 1993 року (00р 10м 23д), з 18 червня 1993 року по 22 серпня 1993 року (00р 02м 04д), з 27 серпня 1993 року по 14 березня 1994 року (00р 06м 17д) та з 20 грудня 1995 року по 24 грудня 1998 року (03р 00м 04д) на території російської федерації та з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що з аналізу норм Закону № 2783-ХІ вбачається зупинення з 27.12.2022 дії Мінської конвенції та Протоколу до неї, а до документів, виданих на території росії і білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з росією і білоруссю.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 29.11.2000 року Жовтоводським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
19.07.2023 року позивач звернувся у Відділ обслуговування громадян №11 (сервісний центр), Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно з рішенням П`ятихатського об`єднаного управління ПФУ, позивачу було призначено пенсію за віком з 19.07.2023 року. До розрахунку коефіцієнту стажу (згідно форми РС-право) не були включені періоди трудової діяльності на території російської федерації з 02 березня 1992 року по 25 січня 1993 року (00р 10м 23д), з 18 червня 1993 року по 22 серпня 1993 року (00р 02м 04д), з 27 серпня 1993 року по 14 березня 1994 року (00р 06м 17д) та з 20 грудня 1995 року по 24 грудня 1998 року (03р 00м 04д), записи №№ 15-16, 19-20, 21-22, 25-26 трудової книжки. Трудова книжка була подана до ПФУ в день звернення з заявою про призначення пенсії за віком.
30.04.2025 року позивач звернувся із заявою до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про включення періодів трудової діяльності на території російської федерації з 02 березня 1992 року по 25 січня 1993 року (00р 10м 23д), з 18 червня 1993 року по 22 серпня 1993 року (00р 02м 04д), з 27 серпня 1993 року по 14 березня 1994 року (00р 06м 17д) та з 20 грудня 1995 року по 24 грудня 1998 року (03р 00м 04д).
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 28.05.2025р. №24402-16850/H-01/8-0400/25 повідомило позивача про те, що: «Відповідно до наявної в електронній пенсійній справі трудової книжки, в періоди з 02.03.1992 по 25.01.1993, з 18.06.1993 по 22.08.1993, з 27.08.1993 по 14.03.1994, з 20.12.1995 по 24.12.1998 Ви перебували в трудових відносинах з підприємствами та організаціями, які розташовані на території російської федерації.
З 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.01.1992.
Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України №1058.
До страхового стажу на підставі трудової книжки та інших документів зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.
Для зарахування зазначених періодів роботи до Вашого страхового стажу для розрахунку пенсії відсутні законні підстави.».
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність дій не було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до частин 1-3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.
Як встановив суд першої інстанції відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_3 :
- з 02.03.1992 року по 25.01.1993 року - позивач прийнятий в якості водія в Орловський ГЗК с/а «Кварц», звільнений з членів старательської артілі по закінченню сезону. Місцевість прирівнювана до районів Крайньої Півночі;
- з 18.06.1993 року по 22.08.1993 року - прийнятий водієм на НЗІБ, звільнений за власним бажанням;
- з 27.08.1993 року по 14.03.1994 року - прийнятий водієм 2 класу на всі види вантажних автомобілів вахтово-експедиційним методом роботи, звільнений за власним бажанням. Райони Крайньої Півночі;
- з 20.12.1995 року по 24.12.1998 року - прийнятий в ТОВ «Брежени» водієм 2 класу на всі види вантажних автомобілів, звільнений за власним бажанням. 
Судом було вірно встановлено, що вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підпиємств з посиланням на відповідні накази та не містить неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості. На зворотне відповідач не посилається.
Статтею 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України: «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. 
Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. 
Статтею 7 названої Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. 
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюються за законодавством держави, на території якої вони проживають. 
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. 
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. 
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди, пенсійні справи громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. 
Припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, оскільки такий стаж був набутий позивачем до ухвалення відповідних рішень. Чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи, набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 02 березня 1992 року по 25 січня 1993 року ( 00р 10м 23д), з 18 червня 1993 року по 22 серпня 1993 року ( 00р 02м 04д), з 27 серпня 1993 року по 14 березня 1994 року ( 00р 06м 17д) та з 20 грудня 1995 року по 24 грудня 1998 року ( 03р 00м 04д) на території російської федерації, у зв`язку із чим, перерахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) позивачу пенсію з часу її призначення - 19.07.2023.
Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Постанова у повному обсязі складена 18 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш