ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ОКРЕМА ДУМКА

12 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 678/281/26
Провадження № 11-сс/820/156/26

судді Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 
на ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 12.03.2026 року за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2026 року у кримінальному провадженні №12023243300000278, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2023, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно  ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати своє місце реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Підозрюваного ОСОБА_2 звільнено з-під варти в залі суду.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для підозрюваного ОСОБА_2 для виконання ним покладених на нього обов`язків та зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора на вказану ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду постановила: ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків на строк по 21 квітня 2026 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
З рішенням колегії суддів не погоджуюсь, і, керуючись частиною третьою статті 375 КПК України, вважаємо за необхідне висловити окрему думку. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що твердження прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_2 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків лише у такий спосіб, апеляційний суд не може погодитися з вимогами апеляційної скарги прокурора про те, що цілодобовий домашній арешт є занадто м`яким для підозрюваного, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прирівнюється до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.
Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор наполягав на застосуванні щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого та встановлених слідчим суддею, окрім того, ОСОБА_2 , будучи діючим військовослужбовцем, перебуває у статусі особи, яка самовільно залишила військову частину, тому застосування більш м`якого заходу щодо підозрюваного ОСОБА_2 зашкодить проведенню досудового розслідування.
Так, з матеріалів кримінального провадження, доданих до клопотання вбачається, що 13.08.2023 внесені відомості до ЄРДР за №12023243300000278 за статтею 185 ч.4 КК України, 25.02.2026 зареєстровано кримінальне правопорушення за №12026243300000063, правова кваліфікація - ч.1 ст.263 КК України (а/с 6-8, 12).
25.02.2026 вказані кримінальні провадження об`єднані в одне за №12023243300000278 від 13.08.2023 (а/с 17-18).
В ході обшуку 25.02.2026 за місцем постійного проживання ОСОБА_2 було виявлено та вилучено:
- три споряджених корпуси ручних осколкових оборонних гранат «Ф-1» та три підривника (запала) типу «УЗРГМ-2», які у своєму конструктивному поєднанні із підривниками (запалами), утворюють три бойові ручні осколкові оборонні гранати «Ф-1», які відноситься до категорії боєприпасів, 
- споряджений корпус ручної осколкової протипіхотну гранати «РГД5», який у своєму конструктивному поєднанні із підривником (запалом) типу «ДВМ», утворюють бойову ручну осколкову протипіхотну гранату «РГД5», 
- корпус ручної осколкової оборонної гранати «РГО», яка відноситься до категорії боєприпасів, підривник (запал) типу «УЗРГМ-2», який відноситься до категорії боєприпасів, набої (а/с 19-36).
25.02.2026 ОСОБА_2 було повідомлено про підозру за ч.1 ст.263 КК України.
ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується задовільно, розлучений, тимчасово непрацюючий, на утриманні одна неповнолітня дитина (а/с 53), разом з тим з довідки-характеристики не вбачається склад сім`ї ОСОБА_2 .
Вважаю, що наявність у підозрюваного неповнолітньої дитини, що він на обліках у лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, має нагороди та грамоти, в тому числі нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», нагороджений орденом Президента України «За мужність ІІІ ступеня», свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає повністю, на які посилаються сторона захисту та слідчий суддя, не спростовують та не зменшують наявних ризиків та не є безумовними підставами для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Я погоджуюсь з доводами апеляційної скарги прокурора, враховуючи всі обставини кримінального провадження, встановлення слідчим суддею наявності ризиків, передбачених п.1, 3-5 ч.1 ст.177 КПК України, а також особу підозрюваного, який в силу ст.89 КК України не судимий (притягувався до кримінальної відповідальності - 23.04.2018 Тернопільським ГРС засуджений за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на один рік), розлучений, тимчасово не працює, хоч і має постійне місце проживання, але не має міцних соціальних зв`язків, перебуває на обліку у лікаря психіатра під динамічним спостереженням з 05.02.2018 року, самовільно залишив військову частину, будучи військовослужбовцем має навички володіння зброєю та бойовими припасами, підозрюється при цьому у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, що на мою думку свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, зазначеним у клопотанні.
З огляду на викладене та вимоги КПК України, вважаю, що стосовно  ОСОБА_2 неможливо застосувати менш суворий запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, задля забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним ризикам, оскільки не встановлені стримуючі чинники, які б дійсно могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від можливого покарання при визнанні його винуватим у скоєнні злочину, у якому він підозрюється, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Враховуючи наведене, на мою думку, у колегії суддів були підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2026 року та задоволення клопотання слідчого.

Суддя