Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року Справа№200/5377/25 

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, 79016), 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника Рибали Олену Сергіївну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії від 24 січня 2025 року № 051330003885;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.01.2025 на підставі ч. 2 ст. 114 Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та із застосуванням ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, зарахувавши до пільгового підземного стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 13.01.1993 по 29.04.1993; з 30.04.1993 по 03.06.1994; з 04.06.1994 по 05.09.1994; з 06.09.1994 по 18.12.1996; з 04.07.1998 по 19.09.2006; з 20.09.2006 по 24.11.2008; з 27.11.2009 по 30.03.2010; з 31.03.2010 по 23.06.2011; з 24.06.2011 по 19.08.2011, а також період військової служби з 20.12.1996 по 15.05.1998.
28 липня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
12 серпня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
13 серпня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
З 22 серпня 2025 року по 12 вересня 2025 року суддя знаходився у щорічній відпустці, з 22 жовтня 2025 року про 24 жовтня 2025 року суддя знаходився у додатковій відпустці, 21 листопада 2025 року суддя знаходився у відпустці, з 22 листопада 2025 року по 28 листопада 2025 року суддя знаходився у відрядженні, з 30 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року суддя знаходився у відпустці, 04-05 травня 2026 року суддя знаходився у відпустці.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що 16 січня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності цю заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та 24.01.2025 за результатами її розгляду відповідач прийняв рішення № 051330003885 про відмову у призначенні пенсії. Відповідач визначив страховий стаж позивача як 31 рік 11 місяців 23 дні (у тому числі, додаткові роки за Список № 1 – 9 років), пільговий стаж – у розмірі 09 років 05 місяців 24 дні. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 13.01.1993 по 18.12.1996 згідно із архівною довідкою № 16/306 від 30.03.2022 на шахті «Нова», оскільки підприємство ліквідоване; міститься вимога щодо надання рішення комісії Пенсійного фонду України з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, з посиланням на Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсій, затверджений постановою Правління ПФУ від 10.11.2006 № 18-1. 
Із цим рішенням сторона позивача не згодна, вважає його таким, що не ґрунтується на законі, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки згідно трудової книжки позивача, він працював на посадах, що належать до пільгових: з 13.01.1993 по 29.04.1993 – підземний учень гірника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті на підземній роботі; з 30.04.1993 по 03.06.1994 – гірник підземний з ремонту гірничих виробіток 3 розряду з повним робочим днем у шахті на підземній роботі; з 04.06.1994 по 05.09.1994 – учень підземний забійника; з 06.09.1994 по 18.12.1996 – підземний забійник 6 розряду; звільнений у зв`язку із призовом до ВСУ; з 20.12.1996 по 15.05.1998 – військова служба; з 04.07.1998 по 19.09.2006 - забійник 6 розряду з повним робочим днем під землею; з 20.09.2006 по 24.11.2008 – гірничий майстер підземний; з 27.11.2009 по 30.03.2010 – забійник на відбійних молотках 6 розряду з повним робочим днем під землею; з 31.03.2010 по 23.06.2011 – гірник підземний 3 розряду; з 24.06.2011 по 19.08.2011 – забійник на відбійних молотках 6 розряду підземний. Таким чином, пільговий стаж позивача на момент звернення становив 17 років 5 місяців 17 днів, що є достатньою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пенсія позивачеві має бути призначена з урахуванням приписів Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Сторона позивача зазначає, що на військову службу позивач був призваний на військову службу з посади забійника, її період відповідач мав зарахувати до стажу роботи за відповідною професією та, відповідно, до пільгового підземного за Списком № 1 стажу.
Із відкритих джерел вбачається, що шахта «Нова», на якій працював позивач у спірний період, не ліквідована, а лише перебуває у стані припинення. Позивачем надано архівні та пільгові довідки з підприємства. Жодних підстав вважати, що на правовідносини, які склалися між сторонами, розповсюджується дія Порядку № 18-1, немає.
Періоди роботи з 04.07.1998 по 19.09.2006, з 20.09.2006 по 24.11.2008, з 27.11.2009 по 30.03.2010, з 31.03.2010 по 23.06.2011 відповідачем враховані частково, а з 24.06.2011 по 19.08.2011 – не врахований повністю без пояснення причин, що не відповідає вимогам щодо обґрунтованості рішення.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 13814885, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №051330003885 від 24.01.2025 вік заявника 50 роки 05 місяців 04 дні. Страховий стаж позивача становить 31 рік 11 місяців 23 дні (в т.ч. додаткові роки за Список №1 – 09 років), пільговий стаж (Список №1) становить 09 років 05 місяців 24 дні, за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 13.01.1993 по 18.12.1996, згідно архівної довідки №16/306 від 30.03.2022 на шахті “Нова”, оскільки дане підприємство ліквідоване. Для зарахування даного періоду роботи до пільгового стажу роботи необхідно надати рішення комісії Пенсійного фонду України з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії. Відповідно до поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058 у позивача відсутнє. 
З огляду на зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 24.01.2025 №051330003885. 
Щодо зарахування позивачу до пільгового підземного стажу за Списком №1 періодів його роботи з 13.01.1993 по 29.04.1993; з 30.04.1993 по 03.06.1994; з 04.06.1994 по 05.09.1994; з 06.09.1994 по 18.12.1996; з 04.07.1998 по 19.09.2006; з 20.09.2006 по 24.11.2008; з 27.11.2009 по 30.03.2010; з 31.03.2010 по 23.06.2011; з 24.06.2011 по 19.08.2011, а також період військової служби з 20.12.1996 по 15.05.1998.
Період роботи з 13.01.1993 по 18.12.1996, згідно архівної довідки №16/306 від 30.03.2022 на шахті “Нова” не зараховано до пільгового стажу, оскільки дане підприємство ліквідоване. Для зарахування даного періоду роботи до пільгового стажу роботи необхідно надати рішення комісії Пенсійного фонду України з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії. 
Період проходження військової служби з 20.12.1996 по 15.05.1998, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 12.01.1993 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутній номер і дата видачі військового квитка. Для зарахування необхідно долучити довідку про період проходження військової служби видану на підставі первинних документів.
Дослідивши надані сторонами докази на обґрунтування їх доводів, суд встановив наступне.
Згідно Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 051330003885 від 24.01.2025,вік заявника 50 років 05 місяців 04 дні. Страховий стаж особи становить 31 рік 1 1 місяців 23 дні (в т.ч. додаткові роки за Список №1-9 років). Пільговий стаж особи (Список №1) становить 09 років 05 місяців 24 дні, за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового с тажу зараховано усі періоди. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 13.01.1993 но 18.12.1996, згідно архівної довідки №16/306 від 30.03.2022 на шахті «Нова», оскільки дане підприємство ліквідоване. Для зарахування даного періоду роботи до пільгового стажу роботи необхідно надати рішення комісії Пенсійного фонду України з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії. Згідно з порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсій, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10.11.2006, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 № 1231/13105: підтвердження періодів роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Згідно Форми РС-право: період роботи з 20.12.1996 по 15.05.1998 в переліку періодів стажу відсутній; період роботи з 13.01.1993 по 18.12.1996, 04.07.1998 по 31.12.1999, 01.09.2006 по 31.12.2006, 25.10.2008 по 31.12.2009, 01.01.2011 по 19.08.2011 зараховано тільки до страхового стажу; періоди роботи з 01.01.2000 по 31.08.2006, з 01.01.2007 по 24.10.2008, 01.01.2010 по 31.12.2010 зараховано до пільгового стажу за Списком №1.
Відтак, матеріалами адміністративної справи підтверджено зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 01.01.2000 по 31.08.2006, з 01.01.2007 по 24.10.2008, 01.01.2010 по 31.12.2010, загальна тривалість зарахованого стажу за Списком № 1 становить 9 років 5 місяців 24 дні.
Отже з урахуванням перетинів із заявленими у позовних вимогах періодами спірним є періоди: з 13.01.1993 по 18.12.1996; з 20.12.1996 по 15.05.1998; з 04.07.1998 по 31.12.1999; з 01.09.2006 по 19.09.2006; з 20.09.2006 по 31.12.2006; з 25.10.2008 по 24.11.2008; з 27.11.2009 по 31.12.2009; з 01.01.2011 по 23.06.2011; з 24.06.2011 по 19.08.2011.
Незарахування спірних періодів в іншій частині спростовується матеріалами адміністративної справи (Форма РС-право).
Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 (дата заповнення 12 січня 1993 року), згідно записів якої позивач працював:
- №№ 1-2, з 13.01.1993 по 29.04.1993 підземний учень гірника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті на підземній роботі;
- №№ 2-3 з 30.04.1993 по 03.06.1994 – гірник підземний з ремонту гірничих виробіток 3 розряду з повним робочим днем у шахті на підземній роботі;
- №№ 3-4 з 04.06.1994 по 05.09.1994 – учень підземний забійника (інформація щодо тривалості робочого дня в підземних умовах відсутня);
- №№ 4-5 з 06.09.1994 по 18.12.1996 – підземний забійник 6 розряду; звільнений у зв`язку із призовом до ВСУ; (інформація щодо тривалості робочого дня в підземних умовах відсутня);
- з 20.12.1996 по 15.05.1998 – військова служба;
- №№ 6-8 з 04.07.1998 по 19.09.2006 - забійник 6 розряду з повним робочим днем під землею;
- №№ 8-9 з 20.09.2006 по 24.11.2008 – гірничий майстер підземний (інформація щодо тривалості робочого дня в підземних умовах відсутня);
- №№ 10-11 з 27.11.2009 по 30.03.2010 – забійник на відбійних молотках 6 розряду з повним робочим днем під землею;
- №№ 11-12 з 31.03.2010 по 23.06.2011 – гірник підземний 3 розряду (інформація щодо тривалості робочого дня в підземних умовах відсутня); 
- №№ 12-13 з 24.06.2011 по 19.08.2011 – забійник на відбійних молотках 6 розряду підземний (інформація щодо тривалості робочого дня в підземних умовах відсутня).
Відтак, даними трудової книжки повна тривалість робочого дня у підземних умовах у періоди з 13.01.1993 по 29.04.1993, з 30.04.1993 по 03.06.1994, з 04.07.1998 по 19.09.2006, з 27.11.2009 по 30.03.2010 підтверджена записами трудової книжки, відносно періодів з 04.06.1994 по 05.09.1994, з 06.09.1994 по 18.12.1996, з 20.09.2006 по 24.11.2008, з 31.03.2010 по 23.06.2011, з 24.06.2011 по 19.08.2011 інформація щодо тривалості робочого дня під землею відсутня.
В контексті спірних періодів робота у підземних умовах впродовж повного робочого дня підтверджена записами трудової книжки за періоди 13.01.1993 по 29.04.1993, з 30.04.1993 по 03.06.1994, з 04.07.1998 по 31.12.1999, з 01.09.2006 по 19.09.2006, з 27.11.2009 по 31.12.2009, водночас за періоди з 04.06.1994 по 05.09.1994, з 06.09.1994 по 18.12.1996, з 20.09.2006 по 31.12.2006; з 25.10.2008 по 24.11.2008; з 01.01.2011 по 23.06.2011; з 24.06.2011 по 19.08.2011 – не підтверджена.
Довідками ДП «Торецьквугілля» від 30.03.2022 року №№ 16/311-1 – 16/311-5 підтверджується робота позивача впродовж повного робочого дня під землею на роботах віднесених до Списку № 1 у періоди з 20.09.2006 по 31.12.2006; з 25.10.2008 по 24.11.2008; з 01.01.2011 по 23.06.2011; з 24.06.2011 по 19.08.2011.
Довідки ДП «Шахта «Нова», надані позивачем до суду містять інформацію про оплату праці та не містять інформації відносно тривалості робочого часту та умов праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, факт відмови в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу, а також незарахування спірних періодів, підтверджуються відповідачем та відповідними доказами, тому встановлені обставини справи не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування. 

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.
Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі – Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі – Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.
Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками №№ 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.
Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.
Дослідивши записи трудової книжки, суд встановив, що у періоди з 13.01.1993 по 29.04.1993, з 30.04.1993 по 03.06.1994, з 04.07.1998 по 31.12.1999, з 01.09.2006 по 19.09.2006, з 27.11.2009 по 31.12.2009 позивач працював гірником та забійником з повним робочим днем у шахті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до якого віднесено усіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах (1010100а).
Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до якого віднесено усіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах (1.1а).
Відтак, вказані періоди з 13.01.1993 по 29.04.1993, з 30.04.1993 по 03.06.1994, з 04.07.1998 по 31.12.1999, з 01.09.2006 по 19.09.2006, з 27.11.2009 по 31.12.2009 протиправно не зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1 за даними трудової книжки.
Водночас, у порядку встановленому п. 20 Порядку № 637 позивачем надано відповідачу уточнюючі довідки, які підтверджують тривалість підземного робочого часу та пільговий характер роботи відносно періодів з 20.09.2006 по 31.12.2006; з 25.10.2008 по 24.11.2008; з 01.01.2011 по 23.06.2011; з 24.06.2011 по 19.08.2011.
Відтак, вказані періоди також протиправно не зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1 на підставі довідок ДП «Торецьквугілля» від 30.03.2022 року №№ 16/311-1 – 16/311-5.
Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують зайнятість позивача на підземних роботах протягом повного робочого дня за періоди з 04.06.1994 по 05.09.1994, з 06.09.1994 по 18.12.1996, відтак, для їх зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 необхідне їх підтвердження додатковими доказами.
Також суду звертає увагу відповідача, що у випадку наявності сумнівів у достовірності наданих відомостей, або необхідності надання додаткових документів відповідач мав скористатись своїм правом на витребування таких документів у роботодавця позивача відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, чи запропонувати позивачу надати такі документи відповідно до п. 4.2. розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1, чого відповідачем зроблено не було.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року №227/516/17, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.
Відтак, висновок відповідача щодо відмову у зарахуванні означених періодів є передчасним.
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на необхідність застосування Порядку підтвердження періодів, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, з огляду на наступне.
Згідно п.п. 18, 20 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП "ШАХТА "НОВА" (ЄДРПОУ 33316065) перебуває в процесі припинення.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. 
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відтак, висновки відповідача про ліквідацію ДП "ШАХТА "НОВА" не відповідають фактичним обставинам справи.
Поряд із цим, видані цим підприємством довідки стосуються оплати праці та не можуть слугувати самостійним доказом пільгового характеру виконуваної роботи, зокрема, умов та тривалості праці.
Щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду військової служби суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Ураховуючи, що суд дійшов висновку про передчасність відмови відповідача у зарахуванні періоду з 06.09.1994 по 18.12.1996, який передує призову на військову службу, до пільгового стажу позивача за Списком № 1, висновки відповідача про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу періоду військової служби також є передчасними.
Щодо покликання відповідача на відсутність реквізитів військового квитка у трудовій книжці позивача суд повторно звертає увагу відповідача на приписи ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, п. 4.2. розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1.
Щодо наявності підстав для застосування ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” суд зазначає, що позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити повторний розгляд його заяви із зарахуванням спірних періодів, водночас, вказана норма стосується обчислення розміру призначеної пенсії, відтак, ураховуючи обраний позивачем спосіб захисту у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача визначати розмір його пенсії, відповідно до норми ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, як і відсутні підстави вважати, що його права на застосування цієї норми будуть порушені у майбутньому. 
Отже позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши обставини спірних правовідносин суд дійшов висновку, що розрахунок пільгового стажу наведений відповідачем в оскаржуваному рішенні здійснений з низкою порушень, а саме незарахування періодів до пільгового стажу за Списком № 1.
Підсумовуючи аналіз правомірності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу в контексті приписів ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем без використання в повній мірі наданих йому повноважень в частині витребування необхідних документів у роботодавця та позивача, без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання принципу пропорційності та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивач і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, отже оскаржуване рішення відповідача не є таким, що прийнято з врахуванням принципів добросовісності та розсудливості.
Решта доводів та заперечень учасників справи, а також наданих ними доказів, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Поряд з цим, суд звертає увагу, що у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив важливість принципу «належного урядування», що передбачає, що у разі, якщо мова йде про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Тобто, на державні органи покладено обов`язок запроваджувати внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».
Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Натомість вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення вмотивованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Такі висновки суду кореспондують усталеній правовій позиції Верховного Суду, що викладена у численних постановах.
Враховуючи викладене та підсумовуючи висновки щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача, суд дійшов висновку про його протиправність та скасування.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.
В постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20 та від 22 вересня 2022 року у справі №380/12913/21 сформований висновок, згідно якого дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії від 24 січня 2025 року № 051330003885; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.01.2025 на підставі ч. 2 ст. 114 Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до пільгового підземного стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 13.01.1993 по 29.04.1993, з 30.04.1993 по 03.06.1994, з 04.07.1998 по 31.12.1999, з 01.09.2006 по 19.09.2006, з 20.09.2006 по 31.12.2006, з 25.10.2008 по 24.11.2008, з 27.11.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2011 по 23.06.2011, з 24.06.2011 по 19.08.2011, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.
При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, згідно квитанції № 1121-8788-2853-7597 від 21.07.2025 року.
Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (ЄДРПОУ 13814885, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії від 24 січня 2025 року № 051330003885.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.01.2025 на підставі ч. 2 ст. 114 Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до пільгового підземного стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 13.01.1993 по 29.04.1993, з 30.04.1993 по 03.06.1994, з 04.07.1998 по 31.12.1999, з 01.09.2006 по 19.09.2006, з 20.09.2006 по 31.12.2006, з 25.10.2008 по 24.11.2008, з 27.11.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2011 по 23.06.2011, з 24.06.2011 по 19.08.2011, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок.
Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя О.М. Кониченко