П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 568/1007/25
Провадження № 22-ц/4815/358/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В. 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс»
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року у складі судді Кондратюка В. В., ухвалене в м. Радивилів Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» звернулося до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 21.07.2024 між ТОВ «Фінансовою компанією «Технофінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики «Особливий» № 3720209954-032863 відповідно до якого останній отримав у позику грошові кошти у сумі 4 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 зі строком повернення до 19.08.2024 включно (п.2.1., п. 2.3. Договору). Покликається на п. 2.5. Договору відповідно до якого, за користування Позикою Позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою. Розмір процентів за користування коштами складає 1.40% від Суми Позики, нараховується щоденно, починаючи з 8-го дня від дня видачі Позики. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів за користування Позикою повністю і остаточно припиняється в останній день повернення Позики 19.08.2024. Сторони погоджуються, що при неповерненні Позики у встановлений Договором строк кредитування Позичальник сплачує проценти за неправомірне користування грошовими коштами після закінчення визначеного Договором строку кредитування відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України. Позивач у позові зазначає, що Відповідач умови договору позики не виконав, грошові кошти в строк не повернув, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 13 268,00 грн, яка складається з: 4 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12 88,00 грн – борг відсотків за кредитом; 7 980,00 грн – борг штрафу. ТОВ «ФК «Технофінанс» намагалось врегулювати питання щодо погашення заборгованості в досудовому порядку, шляхом взаємодії за телефоном, проте відповідач жодного разу за телефонним номером зазначеним договорі не відповів. Оскільки відповідач не виходить на зв`язок та не здійснив погашення за договором, позивач звернувся до суду для захисту та відновлення свого порушеного права. Посилається на умови Договору позики «Особливий» № 3720209954-032863 від 21.07.2024, положення Закону України «Про електронну комерцію», а також на ст. ст. 1049, 1050 Цивільного кодексу України, щодо врегульовують кредитні правовідносин, просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 268,00 грн., яка складається з: 4 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 288,00 грн. - борг відсотків за кредитом; 7 980,00 грн. – борг штрафу; а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та 5 000,00 грн. – витрати на правову допомогу.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують на відсутність належних, достатніх і достовірних доказів перерахування позивачем коштів у розмірі кредитного ліміту, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості безпідставні та не підлягають до задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд дійшов помилкового висновку щодо незадоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів із переказу відповідачу кредитних коштів за договором. Суд не врахував, що ТОВ «ФК «Технофінанс» не є банком, або фінансовою компанією, яка є платіжною системою у відповідності до закону. Надати виписку з рахунку позичальника (відповідача), позивач об`єктивно позбавлений можливості, оскільки не є банківською установою. Таку виписку по рахунку позичальника (відповідача) може сформувати лише він сам – самостійно, через банк, що обслуговує його картковий рахунок, який був вказаний ним у Договорі на отримання кредитних коштів і на який були перераховані кошти за Договором позики. Позичальником при заповненні форм на сайті кредитодавця власноруч було зазначено реквізити платіжної банківської картки ПриватБанку, на яку було перераховано кошти через платіжну систему (EasyPay – ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» код ЄДРПОУ 35442539) з якою у ТОВ «ФК «Технофінанс» укладений договір. На підтвердження перерахування коштів ними було долучено до позову копію платіжного доручення №13806 від 21.07.2024р., з якого вбачається перерахування на банківську картку Відповідача № НОМЕР_2 . Суд дійшов хибного висновку щодо не отримання відповідачем кредитних коштів. Вважає, що позовні вимоги є доведеними щодо стягнення з відповідача заборгованості. Відповідач не виконав умови договору позики, грошові кошти в строк не повернув, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 13 268,00 грн., яка складається з: 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 1 288,00 грн. – борг відсотків за кредитом; 7 980,00 грн. – борг штрафу. Оскільки відповідач не виходить на зв`язок та не здійснив погашення за договором, позивач звернувся до суду за захистом та відновленням свого порушеного права. Судом не враховано практику ЄСПЛ. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Технофінанс» задовольнити в повному обсязі, також просить стягнути з відповідача судовий збір за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Технофінанс» та витрати на правничу допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав. 

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 21.07.2024 між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс», як кредитодавцем та відповідачем ОСОБА_1 як позичальником, укладений Договір позики «Особливий» №3720209954-032863 (далі по тексту Договір), який відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) 67AyXP, п. 1.1. якого передбачено, що цей Договір укладається Сторонами дистанційно у вигляді електронного договору в розумінні Закону України «Про електронну комерцію», шляхом особистого заповнення Позичальником належних відомостей у відповідних розділах Особистого кабінету Позичальника з добровільним внесенням повних, точних та достовірних даних за визначеною Позикодавцем формою формуляра цього Договору позики, що одночасно свідчить про ознайомлення з запропонованими умовами в повному обсязі та є акцептом електронного правочину на визначених Позикодавцем умовах. Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТКС Товариства, доступ до якої забезпечується Позичальнику через вебсайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Позикодавцем правильності введення коду, направленого Позикодавцем на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТКС Позикодавця.
Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору, Позикодавець надає Позичальнику, а Позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок на умовах строковості, оплатності та поверненності, а Позичальник, у встановлений цим Договором строк та на визначених цим Договором умовах, зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позиченими коштами. Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 суму кредиту з врахуванням положень п.2.6.2.
Суму кредиту (його частину) Позикодавець перераховує на рахунок Позичальника протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дата надання кредиту: 21.07.2024. У випадку, якщо Позикодавець здійснює перерахування коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредитування (кількість днів), зазначений в п.2.5 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Позикодавцем в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Позичальника.
Строк кредитування (строк Позики) за цим Договором складає 30 (тридцять) календарних днів, позика має бути повернута у термін до 19.08.2024 включно. У разі невнесення (або недовнесення) суми грошових коштів для виконання грошового зобов`язання до зазначеної дати невнесена (недовнесена), сума грошового зобов`язання вважається простроченою заборгованістю та Позичальник несе відповідальність за порушення умов цього Договору відповідно до розділу 6 цього Договору. (п.. 2.3. Договору).
Положеннями п. 2.5. Договору передбачено, що за користування Позикою Позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою. Розмір процентів за користування коштами складає 1.40% від Суми Позики, нараховується щоденно, починаючи з 8-го дня від дня видачі Позики. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів за користування Позикою повністю і остаточно припиняється в останній день повернення Позики 19.08.2024. Сторони погоджуються, що при неповерненні Позики у встановлений Договором строк кредитування Позичальник сплачує проценти за неправомірне користування грошовими коштами після закінчення визначеного Договором строку кредитування відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України.
Згідно із п. 2.6.2 Договору, Позичальник сплачує наступні комісії, пов`язані з укладенням, обслуговуванням цього Договору Одноразову комісію за видачу Позики у розмірі 9,80% від Суми Позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент надання Позики шляхом її утримання Позикодавцем із Суми Позики.
Відповідно до п. 6.4. Договору, у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у вигляді штрафу, що нараховується в такому порядку: на 2 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 400.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 10%); на 5 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 600.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 15%); на 10 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%); на 15 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%); на 20 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%); на 25 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%); на 30 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%); на 35 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%); на 45 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1000.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%).
У будь-якому разі сукупна сума неустойки (штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання договірних зобов`язань на підставі цього Договору, загальний розмір Позики за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, - не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за цим Договором, і не може бути збільшена за домовленістю Сторін.
Додатком до Договору позики Особливий №3720209954-032863 від 21.07.2024 є Графік платежів.
Із Паспортом споживчого кредиту Договору позики «Особливий» (інформація до укладення договору) (Стандартизована форма) відповідач ознайомився 21.07.2024 про що свідчить вчинення підпису за допомогою одноразового ідентифікатору xC6gOC.
Як вбачається із платіжного доручення № 13806 від 21.07.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» ініціювало переказ 3 608,00 грн ОСОБА_1 з призначенням платежу «1442981492 надання позики згідно договору кредитування №3720209954-032863 від 21.07.2024. Без ПДВ.».
Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача, його заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 268,00 грн., яка складається з: 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 1288,00 грн. – борг відсотків за кредитом; 7 980,00 грн. – борг штрафу.
Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що платіжне доручення про перерахування боржнику коштів є неналежним доказом, оскільки не містить відомостей про виконання переказу коштів банком та підпису (печатки) банківської установи, а будь-яких інших доказів, які підтверджують фінансову операцію з переказу коштів відповідачу за Договором позики «Особливий» №3720209954-032863 від 21.07.2024, матеріали справи не містять.
Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає помилковим.

Наявне у матеріалах справи платіжне доручення 13806 від 21.07.2024, яким ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» ініціювало переказ 3 608,00 грн ОСОБА_1 з призначенням платежу «1442981492 надання позики згідно договору кредитування №3720209954-032863 від 21.07.2024. Без ПДВ.» відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо належності платіжного документу, а відтак розцінюється апеляційним судом як належний доказ перерахування позивачем коштів відповідачу за договором.

У Постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц наведена позиція, згідно з якою розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами є належним підтвердженням суми заборгованості. У касаційний скарзі Відповідач посилався на те, що судами попередньо не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів наявність беззаперечної заборгованості за спірним кредитом. У свою чергу суд справедливо зазначив, що такі доводи не є обґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів з огляду на наступне. Зокрема, зазначив, що «У даній справі банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, було здійснено нарахування відсотків у відповідності до умов підписаного ним кредитного договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу, то, на думку апеляційного суду, вона не підлягає до задоволення.

Так, 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

15.03.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України за №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими п. 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 61, який містить аналогічні положення. Також забороняється «збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 10561 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст. 3 Закону.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір був укладений 21.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».

Як вбачається із розрахунку заборгованості, нарахування штрафу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» здійснювалось упродовж дії воєнного стану, і розмір якого заявлено у сумі 7 980,00 грн., а тому він не підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, а також беручи до уваги судову практику в спірних правовідносинах, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Договором позики «Особливий» №3720209954-032863 від 21.07.2024 у розмірі 5 288,00 грн., яка складається з 4 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1 288,00 грн. заборгованості за відсотками за кредитом та безпідставність вимог про стягнення штрафу в сумі 7 980,00 грн.. 

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції №1632 від 27.06.2025р., а за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції – 3 633,60 грн. відповідно до платіжної інструкції №2410 від 26.11.2025р., тобто в сукупності 6 056,00 грн.. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, на 39,9%, то витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 2 416,34 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» заборгованість за Договором позики «Особливий» № 3720209954-032863 від 21 липня 2024 року у розмірі 5 288 (п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, з яких 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 1 288,00 грн. – заборгованість за відсотками за кредитом.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) гривень 34 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Гордійчук С. О. 
Хилевич С. В.