Справа № 161/14027/25 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/194/26  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Данилович Мирослави Анатоліївни на рішення Луцького міськрайнного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:
29 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір №898480241, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 14400,00 грн на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 721,87% річних, або 1,98% на день.
Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за цим договором.
Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 39 802,36 грн, яка складається з: 14 400,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 25 402,36 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Рішенням Луцького міськрайнного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість у розмірі 39802,36 грн (тридцять дев`ять тисяч вісімсот дві гривні тридцять шість копійок).
Стягнуто ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень).
Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.
Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Данилович М. А. подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні судупершої інстанції, обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати ухвалити нове судове рішення, яким позовзадовольнити частково (на підставі відсутності пролонгації договорукредитної лінії) або ж відмовити повністю (на підставі відсутності доказіввідступлення права вимоги за Договором факторингу від 2018 року,укладеного задовго до Договору кредитної лінії). Також просить розстрочити рішення строком на один рік.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТзОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М. С. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 17 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір №898480241, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 14400,00 грн на строк 30 днів (дисконтний період), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 721,87% річних, або 1,98% на день.
В кредитному договорі сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (п.1.12 Договору).
Проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником (п.1.13 Договору).
Позивач за договором факторингу набув права вимоги за цим договором.
Позивач обліковує за відповідачем заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 39 802,36 грн, яка складається з: 14 400,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 25 402,36 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Отже спірні правовідносини виникли з приводу повернення кредиту, який був отриманий відповідачем у фінансовій установі, а тому врегульовані положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В порушення вищезазначених правових норм та умов договорів позичальник своєчасно не повертає кредит, тобто порушує свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги, в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 14 400,00 грн підлягають до задоволення.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України.
З перевіреного судом розрахунку позивача слідує, що договірні відсотки у розмірі 25402,36 грн нараховані виключно в межах строку кредитування, з врахуванням продовження строку кредитування на підставі п.1.12 договору (30 + 90 днів), в розмірі, передбаченому п.1.13 договору (2,98% на день), а тому їх слід також стягнути у повному обсязі.
Одним із доводів відповідача є її твердження про те, що первісний договір факторингу між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» був укладений 28 листопада 2018 року, в той час як кредитний договір був укладений 18 червня 2021 року. Відповідач вважає, що за договором факторингу не може передаватися неіснуюче право вимоги.
Такі доводи відповідача суд вважає помилковими, з огляду на таке.
Так з матеріалами справи підтверджується, що 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до цього договору укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору.
Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 Договору під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (Первісного кредитора) до боржників (Відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.5 Договору встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору клієнт (Первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.5.3.3 Договору (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС) має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.
Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 174 від 22.02.2022, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлена право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
В подальшому, за іншими договорами факторингу право вимоги було передано до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (30 травня 2023 року) та до позивача (04 червня 2025 року).
Вказаний спосіб передачі права вимоги не суперечить чинному цивільному законодавству, а тому доводи відповідача про відсутність у позивач права вимоги за кредитним договором суд відхилив.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Договір факторингу як правочин, на підставі якого відбуваєтьсязаміна кредитора у зобов`язанні, є змішаним договором, до відповіднихчастин якого підлягають застосуванню положення цивільногозаконодавства про кредит (позику) та купівлю-продаж (або заставу).
В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договоруабо буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
З огляду на необхідність застосування до договору факторингу в томучислі положень ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору факторингуможуть бути в тому числі права вимоги, які не існують на момент укладеннясамого договору, але які виникнуть або будуть набуті клієнтом умайбутньому.
У договорі кредитної лінії №898480241 від 17.12.2021 року сторони, діючи відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, погодили строк дії договору, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом. Водночас, при невиконанні своїх зобов`язань перед кредитором протягом цього строку, сторони погодили продовження строк дії кредитного договору (загального строку дії Договору).
Як убачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися в межах дії кредитного договору. Також вказаний розрахунок на предмет його відповідності умовам кредитного договору перевірений судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує, що при укладенні кредитного договору відповідач була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір та користувалася отриманими коштами.
Договір кредитної лінії №898480241 від 17.12.2021 року не визнаний недійсним. Суду не надано доказів, які в сукупності були б достатніми для висновку про несправедливі умови в договорі.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного трактування чинного законодавства.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Данилович Мирослави Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя: 

Судді: