Рішення
ІмЕНЕм УкрАїни
справа № 521/8814/25
провадження № 2/521/569/26
18 березня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», -
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 25.10.2024 року близько 15.00 год. за адресою: Республіка Молдова, район Штефан-Воде, 72 км траси R-30, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням та JEEP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Позивач вказує, що відповідача визнано винною за вчинення даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна». З метою отримання виплати позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з відповідною заявою. 12.12.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» прийнято рішення та проведено виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень. Однак, згідно висновку експерта від 19.11.2024 року № 208-24 експертного транспортно товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного судовим експертом Крутихом Євгеном Олександровичем, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу за оцінкою експерта становить 725615 (сімсот двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок, сума матеріального збитку завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля складає 298327 (двісті дев`яносто вісім тисяч триста двадцять сім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок. З метою відновлення транспортного засобу BMW X 5 після ДТП, власником здійснено ремонт автомобіля, загальна вартість ремонтних робіт становить 658965 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень. Отже, різниця між реально завданими збитками та страховою виплатою становить 498965 (чотириста дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень. Станом на день пред`явлення позову відповідач заподіяну шкоду не відшкодувала.
У заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначає, що після подання позовної заяви страхувальником ПрАТ «СК ПЗУ Україна» здійснено додаткове страхове відшкодування на користь позивача, загальний розмір отриманого страхового відшкодування становить 258056 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятдесят шість) гривень 41 (сорок одна) копійка. У зв`язку з цим розмір фактичних збитків, не покритих страховою виплатою, складає 400908 (чотириста тисяч дев`ятсот вісім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок (658 965,00 грн – 258 056,41 грн).
Відовідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 400908 (чотириста тисяч дев`ятсот вісім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок; моральну шкоду у розмірі 300000 (триста тисяч) гривень; судові витрати покласти на відповідача.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 в судове засідання з`явилася, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову не подав.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 25.10.2024 року за адресою: Республіка Молдова, район Штефан-Воде, 72 км траси R-30, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та JEEP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження
Рішенням старшого унтер-офіцера SP SSP ІП Штефан Воде від 04.11.2024 року ОСОБА_5 визнано винною за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 242 Кодексу про правопорушення Республіки Молдова.
Згідно висновку експерта від 19.11.2024 року № 208-24 експертного транспортно товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного судовим експертом Крутихом Євгеном Олександровичем, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу за оцінкою експерта становить 725615 (сімсот двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 25.10.2024 року, складає 298327 (двісті дев`яносто вісім тисяч триста двадцять сім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.
З метою відновлення транспортного засобу BMW X5 після ДТП, позивачем здійснено ремонт автомобіля, загальна вартість ремонтних робіт становить 658965 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень, що підтверджується нарядами-замовленнями №А1819, №А1862, №А1846.
Відповідно до Картки міжнародного автомобільного страхування № UA/048/92364915 (Зелена картка) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 щодо автомобіля JEEP, номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на період з 24.08.2024 року до 23.08.2025 року.
Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.
12.12.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» прийнято рішення та проведено виплату страхового відшкодування позивачу за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень, що підтверджується платіжною інстукцією від 12.12.2024 року №6956. 
У відповіді МТСБУ № 4-03/23296 від 17.09.2025 року на скаргу ОСОБА_2 від 02.07.2025 року вказано: «Відповідно до інформації наданої страховиком, за результатами перегляду страхової справи було прийнято рішення про здійснення доплати страхового відшкодування в сумі 98056 (дев`яносто вісім тисяч п`ятдесят шість) гривень 41 (сорок одна) копійка. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування по ДТП, яка сталася 25.10.2024 на трасі R-30 м. Штефан Воде (Республіка Молдова), складає 160000,00грн. + 98056,41грн. = 258056 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятдесят шість) гривень 41 (сорок одна) копійка.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). 
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). 
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України. 
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). 
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. 
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. 
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». 
Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). 
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц)». 
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Сторона відповідача в ході розгляду справи вказувала на безпідставність вимог позивача у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, посилаючись на те, що, незважаючи на наявність Картки міжнародного автомобільного страхування № UA/048/92364915 (Зелена картка) та скоєння ДТП на території Республіки Молдова, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» проігноровано наявність Міжнародного страхового сертифікату «Зелена картка», за якою була застрахована відповідальність ОСОБА_2 , а тому страхове відшкодування здійснено в межах ліміту відповідальності, встановлених для України, а не для Республіки Молдова, а саме у сумі 160000 грн., а не 100000 євро. Відносини зі страхування є договірними, а не деліктними, а тому обов`язок відшкодування шкоди лежить на ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в межах відповідальності, встановленої для країни відвідування Республіки Молдова. Саме виключно ПрАТ СК «ПЗУ Україна» зобов`язана відшкодувати шкоду позивачу, однак безпідставно перекинула тягар відповідальності на відповідача. ОСОБА_2 , яка мала чинний на день скоєння ДТП поліс «Зелена картка» є неналежним відповідачем у виниклих договірних відносинах зі страховиком у розумінні норм чинного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). 
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). 
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18.
Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» проведено виплату страхового відшкодування позивачу за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 258056 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятдесят шість) гривень 41 (сорок одна) копійка. Загальна вартість відновлення транспортного засобу BMW X5 після ДТП становить 658965 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень.
ОСОБА_2 встановлена винною особою у ДТП і саме на неї, як на завдавача шкоди, покладається обов`язок повного відшкодування збитків відповідно до ст. 1166, 1187–1188, 1194 ЦК України.
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у спорі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача майнової шкоди у розмірі 400908 (чотириста тисяч дев`ятсот вісім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). 
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). 
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). 
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). 
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). 
У позовній заяві позивач стверджує, що діями відповідача йому завдано моральних страждань, пов`язаних з негативними змінами в його житті, переживаннями, настороги, тривоги. ОСОБА_2 було пошкоджено належний йому транспортний засіб, внаслідок чого він був позбавлений можливості користуватися автомобілем, що потягнуло значні зміни в його повсякденному житті. Відновлювальні роботи з ремонту автомобіля зайняли тривалий час, тож він був позбавлений можливості займатися буденними справами, був змушений приділити час для оцінки завданих збитків та вираховувати ремонтні роботи. Після пошкодження транспортного засобу він дуже сильно засмутився, відчував душевний біль, в нього розпачалася апатія до речей, які раніше приносили йому радість. Позивач зазначає, що його думки були зосереджені виключно на наслідках пошкодження його автомобіля, певний проміжок часу він був позбавлений можливості вести активне громадське життя, оскільки транспортний засіб потребував ремонту. За своє життя він ніколи не потрапляв у серйозні дорожньо транспортні пригоди, а транспортні засоби під його керуванням ніколи не зазнавали таких серйозних механічних пошкоджень, як внаслідок протиправних дій відповідача. Крім того, на момент ДТП в машині знаходились дружина позивача та двоє малолітніх дітей. Удар транспортного засобу був такої сили, що діти через лобове скло вилетіли на автомобільну дорогу. Шкоди їхньому здоров`ю спричинено не було, але це сильно налякало позивача та спричинило тривогу та сильні душевні хвилювання за їхній стан. Вказує, що дані обставини різко негативно позначились на його моральному стані та завдали йому моральної шкоди, яку позивач оцінює у 300000 (триста тисяч) гривень. 
Судом встановлено, що на місце скоєння ДТП не викликалась швидка медична допомога. У рішенні старшого унтер-офіцера SP SSP ІП Штефан Воде від 04.11.2024 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності зазначено, що травмованих немає.
Позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою.
Перевіряючи наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому розмірі, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає не доведеним, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, що полягає у порушенні звичайного укладу життя, порушенні права власності для власника автомобіля та порушенні права користування, пов`язаному з неможливістю користування транспортним засобом.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 (триста тисяч) гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 6391 (шість тисяч триста дев`яносто одна) гривня 72 (сімдесят дві) копійки, що підтверджується квитанцією про сплату №9888-2682-8113-7638 від 04 листопада 2025 року, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76, 82, 89, 133, 141, 265, 354 ЦПК України, суд -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду у розмірі 400908 (чотириста тисяч дев`ятсот вісім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 6391 (шість тисяч триста дев`яносто одна) гривня 72 (сімдесят дві) копійки.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк
18.03.26