СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/25564/25
пр. № 2/759/3470/26
23 лютого 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ТОВ "Автобудкомплекс-К" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
28.10.2025 р. до суду надійшов вказаний позов. Звертаючись до суду позивач зазначив, що відповідно до Наказу № 159/к від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів 2 класу колони автомобільної № 2 ТОВ «Автобудкомплекс-К» з 26 травня 2014 року.
28 березня 2025 року відповідач виконував свої трудові обов`язки та здійснював доставку вантажу на будівництво вантажним самоскидом марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
8 березня 2025 року о 9 год. 00 хв., керуючи вищевказаним самоскидом у місті Києві по вул. Сагайдака, 101, рухаючись заднім ходом не був уважним, не врахував дорожню обстановку та стан дорожнього покриття (піщаний ґрунт), вчасно не відреагував на її зміну, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого під`їхав занадто близько до котловану, внаслідок чого відбувся зсув ґрунту та перекидання самоскида в котлован, чим вчинив дорожньою-транспорту пригоду.
Внаслідок перекидання в котлован самоскид отримав значні механічні пошкодження. 
У зв`язку з вищевказаним порушенням правил дорожнього руху та вчиненням дорожньо-транспортної пригоди, 28 березня 2025 року на відповідача було складено протокол про адміністративне порушення серії ЕПРТ № 284035. Вина у порушенні правил дорожнього руху та вчинення відповідачем вищевказаного адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП встановлено Дніпровським районним судом міста Києва постановою у справі № 755/5310/25 від 23 квітня 2025 року.
Внаслідок перекидання самоскида в котлован, автомобіль отримав значні механічні пошкодження, зокрема: деформація лівої сторони кабіни водія, лівої двері, деформація (зміщення) рами та кузова та інші пошкодження.
З метою відновлення автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 позивач звернувся до спеціалізованої ремонтної організації - ТОВ «Гроцький транс». Оскільки відновлення кабіни було технічно не можливим, позивач був вимушений придбати іншу цілу аналогічну кабіну (яка була у використанні) у ФОП ОСОБА_2 за ціною 125 000,00 грн. Після придбання кабіни позивачем проведено відновлення самоскида у ТОВ «Гроцький Транс», а саме замінено кабіну, проведено ремонт кузова, рами та підрамника самоскида. Вартість вказаних робіт становила 265 365,80 грн. 
Таким чином, повна вартість відновлювального ремонту автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 після його перекидання в котлован 28 березня 2025 року з винивВідповідача становила 390 365,80 грн.
Відповідно до довідки про заробіток та інші доходи № 20 від 04.09.2025 року, розмір середнього місячного заробітку відповідача становить 26 659,36 грн. 
У зв`язку з тим, що після ДТП 28 березня 2025 року відповідач перестав з`являтися на роботі, та під різними приводами був відсутній на робочому місці з наступного дня після ДТП та по день його звільнення - 12 серпня 2025 року, у зв`язку з чим будь-яка заробітна плата, на яку можливо було накласти відрахування - була відсутня. Саме у зв`язку з викладеною обставиною позивач був вимушений звернутися до Суду.
Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.37).
Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, які вручені 28.11.2025 (а.с. 40). 
Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив.
01.12.2025 р. від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому останній вимоги позову не визнав, просив в задоволенгі позову відмовити, при цьому зазначив, що прибувши за місцем призначеного відвантаження будівельного матеріалу, водій ОСОБА_1 на автомобільному самоскиді був пропущений охоронцем, який чергував на в`їзній групі (контрольно-пропускний пункт) на будівельний майданчик, розташований по АДРЕСА_1 . Місцем відвантаження ґрунту попередньо був визначений котлован, розритий для зведення житлового будинку на території майбутнього житлового комплексу. Оскільки об`єкт будівництва знаходиться в безпосередній близькості до річного узбережжя (р. Дніпро/Русанівська протока) земельне покриття біля під`їздів до котловану складався із сипучого піску. ОСОБА_1 звернувся до чергового охоронця та попросив покликати відповідального за безпеку на будівництві працівника та/або сприяти (асистувати) йому у безпечному відвантаженні будівельного матеріалу (ґрунту). Натомість представник охорони об`єкту сказав, що вільних працівників, через ранковий час наразі на місці не має, особисто він не може покинути пост і йому, ОСОБА_1 , належить самостійно відвантажити (засипати) ґрунт у котлован із самоскиду. Зазначивши, що процес будівництва має відбуватись суворо із дотриманням стандартів - Державних будівельних норм, чинних на момент виконання будівельних робіт. Зокрема на майданчику має бути присутній виконавець робіт, прораб, інженер, представник технічного нагляду Замовника робіт і т.п. Крім того, операціями із руху спеціально будівельної техніки та доставки вантажів (будівельних матеріалів) має керувати відповідальна особа. Саме на момент доставки визначеного Замовником вантажу, на будівництві були відсутні (або нагально зайняті) відповідальні особи, які б могли б керувати процесом відвантаження будівельних матеріалів, що доставив водій ОСОБА_1 (відповідач). Крім цього відповідач зауважує, що автотранспортний засіб - самоскид, був явно перевантажений ґрунтом, оскільки останній по факту доставляється від компанії-постачальника належній (підконтрольній) Замовнику робіт. Як зазначив відповідач поставки та відвантаження саме такого матеріалу як ґрунт, на відміну підзвітного матеріалу (щебеню, піску та цементу), не проходять важення при відправці для звітності, а відраховується по об`єму місткості кузову самоскида. Працюючи 11 років на будівництві гр. ОСОБА_1 побачив перевантаження самоскиду, яке відчув під час керування останнім, але не міг сперечатися із керівництвом з цього приводу, побоюючись за своє місце роботи. На думку ОСОБА_1 враховуючи просідання передньої осі та двох задніх осей автомобіля, загрузка кузову ґрунтом у той день (28.03.2025) складала близько 100%, при допустимих нормах близько 80-90% від місткості, якщо проводити розрахунки у кубічних метрах. Будь-яке покриття біля під`їзду до котловану було відсутнє. Жодних загороджувальних (принаймні) сіток біля котловану не було. Утрамбовування або фіксація допоміжними засобами ґрунту навколо котловану не проводилась. Попереджувальні знаки, визначені Правилами дорожнього руху, щодо можливого обвалу ґрунту (породи), були відсутні. Виконуючи власні робочі обов`язки, керуючись настановами керівництва (щодо місця відвантаження ґрунту) та роз`ясненнями представника охорони, водій вантажного автотранспортного засобу ОСОБА_1 під`їхав ближче до місця розвантаження, здійснив розворот та заднім ходом обережно під`їхав і зупинився за 3-4 метри до котловану. Проте, в результаті підйому гідравлічною системою ковшу вантажного автомобіля та початку висипання сипучої породи (ґрунту), вага значним чином перемістилась на задні осі транспорту. Окрім того, зіграла роль вага самого насипу на край котловану. В результаті викладеного, зокрема відсутності безпосередньо на місці відвантаження відповідальної особи з прийому будівельного матеріалу, відсутності асистента, стався зсув ґрунту у котлован з під висипаної частини породи та, в подальшому, просідання і падіння задніх осей вантажного автомобіля у котлован. Відповідно, водій вантажного автомобіля ОСОБА_1 за викладених обставин, не зміг утримати стабільність навантаженого багатотонного спеціального колісного транспортного засобу під час розгрузки, шляхом виконання звичайних маніпуляцій як водій, передбачених Правилами дорожнього руху, для уникнення прокидання вантажного колісного транспортного засобу у котлован. З огляду на викладене відповідач вважає що його вина в перекидані самоскиду відсутня (а.с.41-49).
03.12.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вимоги позову підтримав з підстав викладених в позові, заначивши, що саме порушення ПДР водієм, спричинило дане ДТП, а тому його дії перебувають у причинно-наслідкових діях з даним ДТП та пошкодження автомобіля (а.с.57-61).
08.12.2025 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач вимоги позову не визнав з підстав заначених у відзиві на позов (а.с.66-69).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 159/к від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 прийнято водієм автотранспортних засобів 2 класу колони автомобільної № 2 ТОВ «Автобудкомплекс-К» з 26 травня 2014 року (а.с.9).
28 березня 2025 року відповідач виконував свої трудові обов`язки та здійснював доставку вантажу на будівництво вантажним самоскидом марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
8 березня 2025 року о 9 год. 00 хв., керуючи вищевказаним самоскидом у місті Києві по вул. Сагайдака, 101, рухаючись заднім ходом не був уважним, не врахував дорожню обстановку та стан дорожнього покриття (піщаний ґрунт), вчасно не відреагував на її зміну, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого під`їхав занадто близько до котловану, внаслідок чого відбувся зсув ґрунту та перекидання самоскида в котлован, чим вчинив дорожньою-транспорту пригоду. Внаслідок перекидання в котлован самоскид отримав значні механічні пошкодження. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2025 року у справі № 755/5310/25, винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 (а.с.13-14).
Вказані обставини учасниками справи не опорюються, а тому доказуванню не підлягають.
Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) тачи вчинені вони цією особою.
Оскільки вказана постанова районного суду є чинною і має по цій справі преюдиціальне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_1 у вказаному ДТП відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доведенню.
З метою відновлення автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 Позивач звернувся до спеціалізованої ремонтної організації - ТОВ «Гроцький транс». Оскільки відновлення кабіни було технічно не можливим, Позивач був вимушений придбати іншу цілу аналогічну кабіну (яка була у використанні) у ФОП ОСОБА_2 за ціною 125 000,00 грн. (а.с.19-24). Після придбання кабіни Позивачем проведено відновлення самоскида у ТОВ «Гроцький Транс», а саме замінено кабіну, проведено ремонт кузова, рами та підрамника самоскида. Вартість вказаних робіт становила 265 365,80 грн. (а.с.17, 18).
Таким чином, повна вартість відновлювального ремонту автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 після його перекидання в котлован 28 березня 2025 року з вини Відповідача становила 390 365,80 грн.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що позивач є власником автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 (самоскид) (а.с.10).
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 1126 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (ст. 130 КЗпП України). Відповідно до п.п. 3,8 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.92 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", для вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, суду необхідно з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Згідно з ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно зі ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності працівників, зазначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі організації, зокрема у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей. Згідно з ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Відповідно до довідки про заробіток та інші доходи № 20 від 04.09.2025 року, розмір середнього місячного заробітку відповідача становить 26 659,36 грн. (а.с.25). Як заначив позивач, він не мав можливості скористатись порядком передбаченим ст. 136 КЗпП України у зв`язку з тим, що після ДТП 28 березня 2025 року відповідач перестав з`являтися на роботі, та під різними приводами був відсутній на робочому місці з наступного дня після ДТП та по день його звільнення - 12 серпня 2025 року (а.с.26). 
Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника а уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, райони у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вище вказане, зважаючи, що строною відповідача не спростовано доводів позивача. суд приходить до висновку, що вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов`язків у розмірі 26659,36 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду у вигляді судового збору в розмірі 3028,00 грн. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 1126 ЦК України, ст. ст. 3, 130, 132, 134, 135-1, 138 КЗпП, ст. ст. 2, 5-7, 10-12, 76-83, 141, 189, 200, 211, 258, 259 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВ "Автобудкомплекс-К" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,- задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" матеріальну шкоду завданої працівником під час виконання трудових обов`язків у розмірі 26 659,36 грн., та судовий збір в розмірі 3 028, 00 грн., а всього разом 29 687 (двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 36 коп. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К", код ЄДРПОУ 33999954, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Святошинська, 34;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Бабич Н.Д.