ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року місто Київ
Справа № 752/12492/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6659/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Верланова С.М., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року (ухвалені у складі судді Хоменко В.С., дата складення повних рішень не вказана)
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України про визнання незаконними дій, скасування пунктів наказу та відшкодування майнової шкоди

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив: 
1) визнати незаконними дії Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (далі - Центральний клінічний госпіталь ДПС України) про притягнення його до повної матеріальної відповідальності за результатами проведеного службового розслідування на підставі наказу від 24.01.2025 № 69-АГ «Про призначення службового розслідування» за фактом механічного пошкодження лінзи об`єктиву бронхоскопу; 
2) скасувати пункти 2, 5, 7 наказу Центрального клінічного госпіталя ДПС України від 28.02.2025 № 135-АГ «Про результати службового розслідування»; 
3) зобов`язати Центральний клінічний госпіталь ДПС України відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду шляхом перерахування на його особистий рахунок усіх утриманих на підставі наказу Центрального клінічного госпіталя ДПС України від 28.02.2025 № 135-АГ «Про результати службового розслідування» коштів.
На обґрунтування позовних вимог указував, що з 05.01.2015 він працює на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України.
25.12.2024 ним та медичною сестрою ОСОБА_2 перед початком проведення процедури бронхоскопії виявлено ознаки пошкодження оптичної лінзи приладу «Відеобронхоскоп Fujifilm ЕВ-530Т», про що доповіли керівництву.
Наказом Центрального клінічного госпіталя ДПС України від 24.01.2025 № 69-АГ призначено службове розслідування за фактом механічного пошкодження лінзи об`єктива бронхоскопа.
24.02.2025 відповідачем складено висновок службового розслідування, однак під час його проведення обставини, дату та винних осіб у пошкодженні приладу не встановлено, як і не встановлено, які його дії призвели до пошкодження цього приладу, а також не зазначено, які саме трудові обов`язки, що визначені посадовою інструкцією ним порушено, не досліджено поведінку та не надано правову оцінку діям (бездіяльності) інших осіб, які мають доступ до використання приладу, зокрема двох лікарів-ендоскопістів і трьох медичних сестер, одна з яких є матеріально-відповідальною особою за пошкоджений прилад. При цьому, наказом Центрального клінічного госпіталя ДПС України від 28.02.2025 № 135-АГ«Про результати службового розслідування» саме його притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 285 000 грн.
Позивач зазначав, що між ним та відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність укладено не було, а спеціальні норми законодавства згідно з якими на лікаря-ендоскопіста покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків відсутні та вказане майно йому не передавалося, описані у висновку службового розслідування його дії не містять ознак кримінального діяння, при цьому ознак навмисного псування приладу також не встановлено, а пошкодження виявлені під час виконання ним прямих обов`язків за трудовим договором.

14 листопада 2025 року представник позивача - адвокат Шовкун С.І. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 21 000 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 12 листопада 2025 року позов задовольнив частково.
Визнав незаконними дії Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності за результатами проведеного службового розслідування на підставі наказу від 24.01.2025 № 69-АГ «Про призначення службового розслідування» за фактом механічного пошкодження лінзи об`єктиву бронхоскопу.
Скасував пункти 2, 5, 7 наказу Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України від 28.02.2025 № 135-АГ «Про результати службового розслідування».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Стягнув із Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Голосіївський районний суд міста Києва додатковим рішенням від 03 грудня 2025 року стягнув з Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 11 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із таким рішення в частині задоволених вимог представник відповідача - Москалюк А.П. 05 січня 2026 року через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Зазначає, що суд неповно з`ясував обставини спричинення шкоди, через пошкодження майна. Зокрема, у період з 17 по 25 грудня 2024 року із бронхоскопом працював лише позивач, інші особи в цей час його не використовували. Посилання суду на можливість доступу для використання бронхоскопа іншими особами стосується лише 15 та 16 грудня 2024 року, а після цього бронхоскоп використовував лише позивач.
Вважає помилковим висновок суду про відсутність деталізації роботодавцем та не зазначення конкретних положень посадової інструкції, порушення яких здійснив позивач, оскільки за характером порушення, позивач порушив не конкретний спеціальний обов`язок, визначений його посадовою інструкцією, а порушив загальну вимогу трудового законодавства про обов`язок дбайливо та бережливо ставитися до майна роботодавця (ст. 131, 139 КЗпП України). Окрім цього, у посадовій інструкції позивача вказано, що він несе відповідальність за неякісну роботу та помилкові дії, що і мало місце враховуючи пошкодження майна роботодавця.
Звертає увагу, що за неналежне ставлення до виконання посадових обов`язків (не долучення протоколів бронхоскопічних досліджень до історій хвороб пацієнтів після обстежень 20 та 25 грудня 2024 року), позивачу була оголошена догана, що підтверджується наказом від 10 лютого 2025 року, який скаржник просить долучити для повного та всебічного розгляду справу.
Посилається на неправильне застосування приписів статей 130, 131, 134 та 139 КЗпП України в частині обов`язку працівника дбайливо ставитися до майна роботодавця, вживати заходів до запобігання шкоді, нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків.
Вважає, що були підстави для повної матеріальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, оскільки внесення позивачем записів до журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів слід прирівнювати до отримання бронхоскопу під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

У частині оскарження додаткового рішення зазначає, що навіть з урахуванням зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу з 21 до 11 тисяч грн, указаний розмір однаково є завищеним, оскільки справа не є складною (є малозначною), витрати не співмірні із часом, витраченим на надання відповідних послуг адвокатом, оскільки справа вирішена судом упродовж одного недовготривалого засідання.
Звертає також увагу, що задовольняючи позов частково суд мав покласти судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, водночас цього не зробив і поклав усю суму витрат на правничу допомогу на відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Шовкун С.І. заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити та вважав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі та вирішив її з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник відповідача - Москалюк А.П. доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у ній.
Позивач та його представник - адвокат Шовкун С.І. проти апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом (розпорядженням) № 3-ос від 05.01.2015 прийнятий на роботу з 05.01.2015 на посаду лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України (а.с. 56).
З посадової інструкції лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом дуоденального зондування клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України, з якою ознайомлений ОСОБА_1 , вбачається, що лікар-ендоскопіст особисто здійснює ендоскопічне обстеження хворих у повному обсязі згідно з клінічними показаннями і несе безпосередню відповідальність за електротравму, отриману хворим або співробітниками під час обстеження. Він зобов`язаний, в тому числі, доповідати начальнику кабінету, а в разі його відсутності - начальнику клініки, зокрема про вибуття з ладу ендоскопічної апаратури. Лікар-ендоскопіст несе відповідальність згідно з посадовими обов`язками як за неякісну роботу і помилкові дії, так і за бездіяльність і неприйняття рішень, що входять до кола його обов`язків і компетенції. Види відповідальності визначаються відповідно до діючого законодавства (а.с. 149-153).
Також із журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2024 рік та висновку відеобронхоскопії № 249 від 23.12.2024, вбачається, що 23.12.2024 ОСОБА_1 , в тому числі здійснювався огляд пацієнта ОСОБА_4 , 1992 року народження, історія хвороби № 4783 (а.с.100-106).
Як вбачається з акту від 30.12.2024 представник ТОВ «Харвінд» прийняв від ОСОБА_5 обладнання EB-530T. Причина звернення: дефект зображення (а.с. 109).
Відповідно до акту від 08.01.2025 представник ТОВ «Харвінд» перевірив комплектацію та передав ОСОБА_5 обладнання EB-530T. Висновок по проведених роботах: механічне пошкодження об`єктива лінзи камери, не є гарантійним випадком (а.с. 108).
Згідно з актом виконаних робіт № 0004490 від 27.01.2025, складеним Центральним клінічним госпіталем ДПС України та ТОВ «Харвінд» в результаті технічного огляду відео-бронхоскопа з аксесуарами EB-530T терапевтичного виявлено механічне пошкодження об`єктива лінзи камери, що призвело до появи розмитості зображення у верхній частині. Дане пошкодження є механічним та не є гарантійним випадком. Вартість ремонту 285 000 грн (а.с. 107).
З рапорту начальника кабінету - старшого ординатора - лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики підполковника медичної служби ОСОБА_5 № 13.5.4/515/25 від 24.01.2025, вбачається, що він, перебуваючи у відпустці, дізнався від інженера ТОВ «Харвінд», що є проблеми із зображенням на бронхоскопі, який повернувся з ремонту 09.12.2024. Вийшовши з відпустки 30.12.2024 ним перевірено бронхоскоп та виявлено дефект зображення. 30.12.2024 бронхоскоп передано до ТОВ «Харвінд» на діагностику. Відповідно до записів із журналу реєстрації бронхоскопій під час його відпустки даним бронхоскопом працював працівник ОСОБА_1 . За результатами діагностики від 08.01.2025 виявлено механічне пошкодження об`єктива камери, що не є гарантійним випадком (а.с. 154).
З пояснень медичної сестри ендоскопічного кабінету клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України ОСОБА_6 від 24.01.2025, вбачається, що 26.12.2024 при підключенні бронхоскопа медичною сестрою ОСОБА_2 виявлено дефект зображення. Після чого вона покликала її та продемонструвала дефект. Вона, у свою чергу, про виявлений дефект доповіла полковнику ОСОБА_7 , який зателефонував до Сервіс-центру ТОВ «Харвінд». Бронхоскоп вона поклала в кейс для зберігання та транспортування (а.с. 136-137).
Відповідно до пояснень начальника клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України ОСОБА_7. від 24.01.2025 медична сестра ОСОБА_2 26.12.2024 при підготовці апарата для дослідження побачила на екрані «ореол» по зовнішньому контуру екрана, після чого він зателефонував інженеру (майстру) компанії ТОВ «Харвінд» по обслуговуванню Лелеці А. (а.с. 138-139).
Як вбачається з пояснень медичної сестри ендоскопічного кабінету клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України ОСОБА_9 від 27.01.2025, її запросили 25.12.2024 до відділення реанімації та інтенсивної терапії з метою проведення бронхоскопії. Під час підготовки бронхоскопа до роботи нею помічено дефект зображення бронхоскопа на моніторі про що негайно вона проінформувала лікаря-ендоскопіста ординатора кабінету ендоскопії працівника ОСОБА_1 . Після проведення бронхоскопії вона провела тест на герметичність бронхоскопа, про результат проінформувала ОСОБА_1 (герметичність апарату в нормі). Після цього нею проведено обробку апарату згідно із санітарними нормами. В зв`язку з тим, що 25.12.2024 був скорочений день, Різдво Христове, інших співробітників кабінету ендоскопії не було. 26.12.2024 о 08 год. 00 хв. про все вищезазначене вона проінформувала по команді медичну сестру з матеріальною відповідальністю ОСОБА_6 (а.с. 140-142).
Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 28.01.2025 перед виконанням бронхоскопії пацієнту ОСОБА_4 у відділенні реанімації апаратом Fujifilm ЕВ-530Т 25.12.2024 медична сестра ендоскопічного кабінету ОСОБА_2 помітила світлі тіні («бліки») на моніторі. Після протирання лінзи на дистальній частині апарата «бліки» дещо змінилися, але не зникли. Вказане не заважало огляду (при огляді слизової «бліки» були непомітні). В кабінеті після дезінфекції та перевірки апарата на герметичність картина не моніторі не змінилась. Про все це доповіли начальнику клініки діагностики ОСОБА_7 . Той проінформував інженера сервісного центру «Fujifilm», оскільки вказаний апарат у них нещодавно ремонтувався (а.с. 143).
Сторонами визнається та не заперечується, що наказом Центрального клінічного госпіталя ДПС України від 24.01.2025 № 69-АГ призначено службове розслідування за фактом механічного пошкодження лінзи об`єктива бронхоскопа.
Висновком службового розслідування з фактом механічного пошкодження лінзи об`єктива камери відеобронхоскопа з аксесуарами Fujifilm ЕВ-530Т (терапевтичного) від 24.02.2025 запропоновано, в тому числі факт заподіяної державі шкоди працівником ОСОБА_1 на суму 285 000 грн, вважати таким, що має місце (а.с. 10-14).
Із вказаного висновку вбачається, що під час службового розслідування встановлено (з пояснень ОСОБА_5 ), що 30.12.2024 начальником кабінету - старшим ординатором - лікарем ендоскопістом кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики підполковником медичної служби ОСОБА_5 30.12.2024 був перевірений телебронхоскоп та виявлено дефект зображення; за результатами діагностики від 08.01.2025 виявлено механічне пошкодження лінзи об`єктива камери, що не є гарантійним випадком; відповідно до акту виконаних робіт від 30.12.2024 № 0004490 на проведення технічного огляду, встановлено, що є механічні пошкодження об`єктива лінзи камери, що призвело до появи розмитості зображення у верхній частині та дане пошкодження не є гарантійним випадком, та призвело до зниження якості зображення на 10 %; очікувана сума ремонтних робіт складає 285 000 грн.
Також у вказаному висновку зазначено(з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), що 25.12.2024 перед виконанням лікарем ОСОБА_1 бронхоскопії пацієнту ОСОБА_4 апаратом Fujifilm EB-530T медична сестра ендоскопічного кабінету ОСОБА_2 помітила світлі тіні («бліки») на моніторі. Після протирання лінзи на дистальній частині апарата «бліки» дещо змінилися, але не зникли. Висновок огляду ОСОБА_4 занесено в історію хвороби в той же день, але в журналі обліку бронхоскопічних обстежень помилково записаний за 23.12.2024.
Крім того, з цього ж висновку вбачається, що із журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів від 02.01.2024, встановлено, що з 19.12.2024 по 25.12.2024 відеобронхоскоп з аксесуарами Fujifilm EB-530T (терапевтичний) використовував працівник ОСОБА_1 .
За наслідками службового розслідування встановлено, зокрема, порушення вимог посадової інструкції лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом дуоденального зондування клініки діагностики працівником ОСОБА_1 , порушення покладених на нього трудових обов`язків та недбалого ставлення до майна, наданого йому у користування для виконання трудових обов`язків.
Наказом відповідача № 135-АГ від 28.02.2025 затверджено матеріали службового розслідування за фактом механічного пошкодження лінзи об`єктива камери відеобронхоскопа з аксесуарами Fujifilm EB-530T (терапевтичного); факт заподіяної державі шкоди працівником ОСОБА_1 на суму 285 000 грн визнано вважати таким, що має місце; відповідно до ст. ст. 130, 134 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків притягнуто лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 285 000 грн; зазначено головному бухгалтеру - начальнику фінансово-економічного відділу майору (бухгалтерської служби) Баришкіній І. відобразити суму заподіяної шкоди в книзі обліку нестач і книзі грошових стягнень та нарахувань, здійснювати відповідні утримання із заробітної плати лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики ОСОБА_1 та тримати на контролі до повного відшкодування нанесеної шкоди (а.с. 57-58).
Згідно з інформацією, наданою Центральним клінічним госпіталем ДПС України у листі № 10/2808-25-Вих. від 07.04.2025 на адвокатський запит представника позивача, договір про матеріальну відповідальність з ОСОБА_1 не укладався, а з 15.12.2024 по 27.12.2024 мали можливість доступу для використання відеобронхоскопу: начальник клініки діагностики - лікар полковник медичної служби ОСОБА_7 , лікар-ендоскопіст ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики ОСОБА_1 , для обслуговування - сестри медичні ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики ОСОБА_6 , ОСОБА_9 (а.с. 15-16).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні чи скасуванню. Разом з тим, додаткове рішення підлягає зміні. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції, в частині вирішення позовних вимог відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ст. 131 КЗпП України).
Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконання трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, коли відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Повна матеріальна відповідальність настає у випадку, коли: 
1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;
2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;
3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;
4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;
5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;
7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;
8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;
9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;
10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. 
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Рішення суду мотивовано так:
- оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, а також встановивши фактичні обставини справи, та аналізуючи наведені вище правові норми, протиправної поведінки позивача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним службових обов`язків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою/діями ОСОБА_1 та завданою шкодою, а також вини останнього в заподіянні шкоди, не підтверджено;
- проаналізувавши висновки службового розслідування від 24.02.2025, суд зауважує, що в ньому не наведено жодних обставин щодо того, внаслідок яких саме конкретних винних протиправних дій або рішень ОСОБА_1 настала пряма дійсна шкода, яка полягає в пошкодженні відеобронхоскопа, зважаючи на той факт, що ані вказаний висновок, ані матеріали справи не містять відомостей про те, що в момент виявлення пошкодження медичною сестрою ОСОБА_9 25.12.2024, чи перед цим, а саме після 23.12.2024 (востаннє здійснено обстеження відеобронхоскопом лікарем ОСОБА_1 та відомості про пошкодження були відсутні, а згідно із журналом реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2024 рік- 24.12.2024 відповідні огляди лікарем ОСОБА_1 не проводилися), позивач був присутнім в ендоскопічному кабінеті;
- за інформацією самого відповідача в період з 15.12.2024 по 27.12.2024 крім позивача мали можливість доступу для використання відеобронхоскопу також і інші особи;
- відповідачем не доведено заподіяння саме ОСОБА_1 шкоди через його протиправні дії та факт недбалого ставлення до майна позивачем не встановлений, як і не встановлено вину останнього та причинний зв`язок між вчиненими ним протиправними діями та взагалі вчиненням якихось конкретних дій і настанням шкоди;
- зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що в ньому не деталізовано, що саме зі своєї посадової інструкції та, які її конкретні пункти порушив ОСОБА_1 ;
- ОСОБА_1 лікар-ендоскопіст ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України, не є матеріально відповідальною особою, оскільки відповідно до посадової інструкції лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом дуоденального зондування клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України позивач несе відповідальність згідно з посадовими обов`язками як за неякісну роботу і помилкові дії, так і за бездіяльність і неприйняття рішень, що входять до кола його обов`язків і компетенції. Види відповідальності визначаються відповідно до діючого законодавства;
- самим відповідачем також не доведено, що позивач є матеріально відповідальною особою та саме в його відданні перебував вказаний вище відеобронхоскоп;
- сам по собі рапорт начальника кабінету - старшого ординатора - лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету з кабінетом зондування клініки діагностики підполковника медичної служби ОСОБА_5 про те, що з даним бронхоскопом працював працівник ОСОБА_1 , яким повідомлено про механічне пошкодження лінзи об`єктиву камери бронхоскопа, жодним чином не свідчить про той факт, що вказане пошкодження вчинене позивачем і про наявність безумовних підстав для притягнення останнього саме до матеріальної відповідальності. До того ж, у день виявлення пошкодження бронхоскопа ОСОБА_5 на роботі не був через знаходження у відпустці;
- наявні в матеріалах пояснення медичної сестри ендоскопічного кабінету клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України ОСОБА_6 від 24.01.2025, начальника клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України ОСОБА_7. від 24.01.2025 та медичної сестри ендоскопічного кабінету клініки діагностики Центрального клінічного госпіталя ДПС України ОСОБА_9 від 27.01.2025, не містять опису обставин події, а також жодних аргументів і свідчень того, що саме позивач пошкодив лінзу об`єктива бронхоскопа та при яких конкретних обставинах і в який день і час;
- отже, відповідачем не доведено наявності підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, які згідно з КЗпП України є обов`язковими і необхідними умовами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали службового розслідування не підтверджують заподіяння саме ОСОБА_1 шкоди через його протиправні дії та взагалі вчинення таких дій останнім, встановлення вини позивача та причинного зв`язку між вчиненими ним протиправними діями і настанням шкоди, що могло би бути підставою для притягнення його до матеріальної відповідальності. Водночас у відзиві жодних доводів на спростування указаних вище обставин не наведено та відповідних доказів не надано.
- що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Центрального клінічного госпіталя ДПС України відшкодувати завдану матеріальну шкоду шляхом перерахування на його особистий рахунок усіх утриманих на підставі наказу Центрального клінічного госпіталя ДПС України від 28.02.2025 № 135-АГ «Про результати службового розслідування» коштів, то суд вважає, що в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, адже позивачем не надано жодного доказу про те, що в дійсності відповідачем здійснено утримання із заробітної плати ОСОБА_1 на відшкодування нанесеної шкоди та в якому конкретному розмірі.
Колегія суддів повністю погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи й зібраним доказам, зроблені із дотримання норм матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують враховуючи таке.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин заподіяння шкоди є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, посилання скаржника на те, що у період з 17 по 25 грудня 2024 року бронхоскоп використовувався виключно позивачем, саме по собі не свідчить про наявність вини позивача у пошкодженні майна. Такий довід фактично зводиться до припущення про можливу причетність позивача лише на підставі факту користування обладнанням, що суперечить приписам ч. 6 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому навіть за умови встановлення факту користування позивачем бронхоскопом у певний період, відповідачем не доведено, у який саме момент виникло пошкодження, за яких конкретних обставин це сталося, які саме дії чи бездіяльність позивача призвели до такого пошкодження, а також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою позивача та настанням шкоди. Водночас із матеріалів справи вбачається, що доступ до обладнання мали й інші особи, а службове розслідування не встановило ані часу, ані механізму пошкодження, ані конкретних винних дій будь-якої особи.
З урахування викладеного, наведені скаржником обставини не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що службове розслідування проведено неповно, без належного з`ясування істотних обставин, зокрема щодо конкретних дій позивача, які могли б розцінюватися як протиправні та такими, що спричинили шкоду.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду стосовно відсутності деталізації порушених позивачем положень посадової інструкції, колегія суддів зазначає таке.
Скаржник фактично визнає відсутність встановлення конкретного порушення спеціальних обов`язків позивача, визначених його посадовою інструкцією, натомість посилається на загальні приписи трудового законодавства щодо обов`язку дбайливого ставлення до майна роботодавця. Однак такі посилання не можуть бути підставою для покладення саме повної матеріальної відповідальності.
Суд першої інстанції не заперечував можливості настання матеріальної відповідальності працівника у разі доведення відповідних умов. Водночас предметом розгляду у цій справі є правомірність покладення на позивача саме повної матеріальної відповідальності, яка відповідно до ст. 134 КЗпП України має виключний характер і допускається лише у чітко визначених законом випадках.
Як установлено судом та не спростовано скаржник, між сторонами не укладено договору про повну матеріальну відповідальність, відсутні дані про наявність інших передбачених законом підстав для її застосування, а також не доведено, що майно було передане позивачу під звіт за разовою довіреністю або іншим разовим документом.
Посилання на те, що внесення позивачем записів до журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів слід прирівнювати до отримання майна під звіт за разовим документом, є штучним та не ґрунтується на вимогах закону. Такий журнал ведеться на постійній основі, записи до нього вносяться регулярно в процесі здійснення трудової діяльності, а отже не може розглядатися як «разовий документ» у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Аналогічно відсутні ознаки отримання майна за разовою довіреністю.
Таким чином, доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення на позивача повної матеріальної відповідальності.

Також безпідставними є посилання на факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне оформлення медичної документації. Зазначена обставина не стосується предмета доказування у цій справі, оскільки не пов`язана із встановленням факту, причин та обставин пошкодження бронхоскопа, а також не підтверджує наявності вини позивача у заподіянні майнової шкоди. Сам по собі факт притягнення до дисциплінарної відповідальності за інше порушення трудової дисципліни не може свідчити про наявність підстав для матеріальної відповідальності, тим більше у повному розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та фактичних обставин справи, належна оцінка яким уже надана судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і не містять нових обставин або доказів, які б спростовували правильність оскаржуваного рішення.

Щодо додаткового рішення

Суд першої інстанції установив, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу заявником надано: Договір № 12/25 про надання правничої допомоги від 12.03.2025, укладений між адвокатом Шовкуном С.І. та ОСОБА_1 , Додаткову угоду № 1 від 12.03.2025 до вказаного Договору, у якій визначено перелік послуг та їх вартість, а також гонорар успіху в справі, Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 12.11.2025 за Договором № 12/25 про надання правничої допомоги від 12.03.2025, де перелічені найменування виду робіт і послуг в загальній кількості 20 год на суму 21 000 грн, а також квитанцію № 3 від 12.11.2025 згідно з якою адвокатом Шовкуном С.І. прийнято від ОСОБА_1 21 000 грн у вказаній справі.
Разом із тим, на думку суду першої інстанції, розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною позивача в загальному розмірі 21 000 грн, є неспівмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумності, у зв`язку із чим, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат і частки задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 11 000 грн за рахунок відповідача. 
Зазначену суму витрат на професійну правничу допомогу суд вважав співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді. 
Таким чином, враховавши складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також тривалість розгляду справи і часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 11 000 грн.
Заперечуючи проти визначеного судом розміру витрат на правничу допомогу у сумі 11 000 грн скаржник зазначає, що навіть указаний розмір залишається завищеним з огляду на малозначність справи та неспівмірність витраченого представником позивача часу, а також з огляду на те, що судом не враховано часткове задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із виснвоками суду першої інстанції в частині співмірності визначеного розміру судових витрат позивача, а також з доводами апеляційної скарги щодо незастосування судом пропорційності при визначенні остаточної суми судових витрат враховуючи таке.
Відповідно до частин 1-4 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 та 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.
Колегія суддів погоджується із оцінкою суду першої інстанції щодо співмірності витрат у розмірі 11 000 грн за надання правничої допомоги у цій справі.
У цій справі представник позивача взяв участь у судовому засіданні, підготував позовну заяву та заяву про забезпечення позову, а також відповідь на відзив.
Доводи апеляційної скарги про неспівмірність такого розміру є безпідставними та необґрунтованими, переконливих доказів того, що аналогічний обсяг правничої допомоги можна отримати за меншу суму скаржником не надано, що є його процесуальний обов`язок, а тому він несе ризик невчинення таких процесуальних дій у вигляді відхилення його доводів як безпідставних.
Водночас суд першої інстанції визначивши розмірі витрат у розмірі 11 000 грн не застосував у подальшому до цієї суми пропорцію щодо часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено частково, а саме на 2/3, тому з відповідача на користь позивача підлягали стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 7 333,33 грн (11 000 * 2/3).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права.
Колегія суддів, встановила, що при розподілі судових витрат суд першої інстанції допустив порушення процесуального права не врахувавши пропорційність задоволених позовних вимог до визначеної суми витрат на правничу допомогу, що є підставою для зміни додаткового судового рішення та зменшення розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 11 000 грн до 7 333,33 грн.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга на основне рішення суду залишається без задоволення, а таке рішення залишається без змін, а зміна додаткового рішення стосується розподілу судових витрат, відсутні підстави для перерозподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказував, що у зв`язку із апеляційним переглядом позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
У судовому засіданні представник позивача пояснив указану суму, зазначивши, що вона є остаточною та перегляду не підлягає, стосується усього апеляційного розгляду, зокрема включає послуги щодо участі в судовому засіданні та складення відзиву на апеляційну скаргу.
Представник відповідача проти вказаної суми заперечував з огляду на її неспівмірність до складності справи та обсягу наданої правничої допомоги, оскільки відзив на апеляційну скаргу повторює доводи сторони позивача в суді першої інстанції та не містить нових.
Колегія суддів частково погоджується із запереченнями представника відповідача щодо неспівмірності заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та вважає, що оскільки в суді першої інстанції обґрунтованою визнано суму в розмірі 11 000 грн, то за апеляційний перегляд, який ініційований іншою особою, пропорційним та розумним буде стягнення 5 500 грн як половини від витрат у суді першої інстанції.
В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 268, 367, 374-376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України в частині оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року - залишити без змін.
Апеляційну скаргу Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України в частині оскарження додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року - задовольнити частково.
Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року - змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 11 000 грн до 7 333,33 грн.
Стягнути з Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 500 грн.
В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 16 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: С.М. Верланов

В.В. Соколова