ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/9250/25 
№ провадження 2/646/1286/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Москаленко М. С.,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Москаленко М. С. до ОСОБА_1 з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року у розмірі 10 006,54 гривень, з яких: 5 300,33 гривень - загальна заборгованість за тілом кредиту, 4 706,21 гривень - загальна заборгованість за відсотками.
В обгрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року, підписанням якого акцептував публічну пропозицію Акціонерного товариства «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку та беззастережно приєднався до умов договору.
26 червня 2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язалось передати (сплатити) Акціонерному товариству «Таскомбанк» суму фінансування, а Акціонерне товариство «Таскомбанк» зобов`язалось відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, які існують на дату відступлення прав вимоги.
Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року реєстру прав вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 10 006,54 гривень, яка складається із: загальної заборгованості по тілу кредиту у сумі 5 300,33 гривень та загальної заборгованості по відсоткам у сумі 4 706,21 гривень.
Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов?язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого обов?язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Отже, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року у сумі 10 006,54 гривень, яка складається із: загальної заборгованості по тілу кредиту у сумі 5 300,33 гривень, загальної заборгованості по відсоткам у сумі 4 706,21 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача за результатами розгляду справи.
Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
У судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином; у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення по справі.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
22 травня 2019 року ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6424550-СК, власноручним підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com, та погодився з тим, що публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, розміщена сайті www.taskombank.com, умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», правила обслуговування корпоративних клієнтів та тарифи банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами.
У заявці-договорі ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів на його ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку - Велика П`ятірка, сума бажаного кредитного ліміту - 1 000,00 гривень.
З паспорта споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», який 22 травня 2019 року відповідач підписав власноручно, встановлено, що основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - від 0 до 100 000 (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит); строк кредитування - 12 місяців, з автоматичною пролонгацією.
У якості інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, відсотків річних - пільгова процентна ставка - 0,00001 %, базова процентна ставка - 43,2 % річних; тип процентної ставки - фіксована.
Із змісту вказаного вище документа встановлено, що наявна у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 21.06.2019.
26 червня 2024 року між позивачем та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф.
Відповідно до пункту 2.3. договору відступлення прав вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно пункту 3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги.
У пункті 3.1. договору сторони погодили, що фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 3 080 334,23 гривень.
Того ж дня позивачем на рахунок Акціонерного товариства «Таскомбанк» було сплачено погоджену у пункті 3.1. договору суму фінансування у розмірі 3 080 334,23 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 21522 від 26 червня 2024 року.
На підставі підписаного 26 червня 2024 року сторонами договору факторингу № НІ/11/20-Ф акту прийому-передачі реєстру прав вимоги до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року на загальну суму 10 006,54 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 5 300,33 гривень, заборгованості по відсоткам - 4 706,21 гривень.
Як убачається зі складеного позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року станом на 31 липня 2025 року становить 10 006,54 гривень та складається із: загальної заборгованості по тілу кредиту у сумі 5 300,33 гривень та загальної заборгованості по відсоткам у сумі 4 706,21 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке набуло право вимоги у Акціонерного товариства «Таскомбанк», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.
Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Судом встановлено, що між позивачем та Акціонерним товариством «Таскомбанк» 26 червня 2024 року було укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф.
У той же день позивачем було сплачено на рахунок Акціонерного товариства «Таскомбанк» визначену пунктом 3.1. вказаного вище договору суму фінансування.
Право безпосередньої грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року перейшло до позивача на підставі акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року. 
У витязі з вказаного реєстру визначено, що вимоги позивача до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року перейшли у розмірі 10 006,54 гривень, з яких: 5 300,33 гривні - заборгованість по тілу кредиту, 4 706,21 гривень - заборгованість по відсотках, які позивач і бажає стягнути з відповідача за результатами розгляду справи.
Отже, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року у розмірі 10 006,54 гривень, яка складається з: загальної заборгованості по тілу кредиту у сумі 5 300,33 гривень, загальної заборгованості по відсоткам у сумі 4 706,21 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідача тим, що між первісним кредитором Акціонерним товариством «Таскомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено кредитний договір № 002/6424550-СК. Підписуючи договір, відповідач погодився з усіма його умовами та зобов`язався їх неухильно виконувати.
Судом встановлено, що 22 травня 2019 року ОСОБА_1 власноручно підписано заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне обслуговування фізичних осіб № 002/6424550-СК та паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка».
У заяві-договорі про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне обслуговування фізичних осіб № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 просив Акціонерне товариство "Таскомбанк" відкрити на його ім`я в установі поточний рахунок у гривні, оформити картку «Велика П`ятірка» та встановити кредитний ліміт у розмірі 1000,00 гривень.
Суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З урахуванням установлених обставин, суд зазначає, що сам по собі факт підписання ОСОБА_1 заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції та паспорта споживчого кредиту не є беззаперечним доказом виникнення кредитних правовідносин та їх фактичної реалізації.
Заява-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року містить лише волевиявлення відповідача щодо відкриття рахунку, оформлення платіжної картки та встановлення кредитного ліміту, однак, не підтверджує факту відкриття банківського рахунку, видачі банківської картки, встановлення кредитного ліміту у визначеному розмірі, а також, фактичного надання грошових коштів у його користування.
Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що в установі банку було відкрито рахунок на ім`я відповідача, видано йому банківську картку, встановлено кредитний ліміт, а також доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (зокрема, виписок по рахунку, доказів активації картки, здійснення операцій, отримання готівкових коштів тощо).
За таких обставин суд не убачає правових та фактичних підстав для задоволення позовної заяви в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5300,33 гривень.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками суд зазначає таке.
Оскільки суд уважає недоведеними у встановлений законом спосіб перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів у виді встановленого кредитного ліміту, то, відповідно, і право на отримання відсотків за користування кредитними коштами у позивача не виникло.
Окрім того, на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, за твердженнями позивача, наданими йому на підставі кредитного договору № 002/6424550-СК від 22 травня 2019 року, позивачем подано лише складений ним самостійно розрахунок.
Зазначений розрахунок охоплює період з 26.06.2024 по 31.07.2025 та не містить відомостей про здійснення будь-яких нарахувань у межах цього проміжку часу, що фактично свідчить про відсутність відображення механізму формування заявленої до стягнення суми відсотків - бази нарахування, застосованої процентної ставки, періодів прострочення, алгоритму обчислення, що, у свою чергу, унеможливлює перевірку його правильності та обґрунтованості заявлених до стягнення сум.
Матеріали справи не містять жодних доказів щодо порядку та умов нарахування відсотків первісним кредитором - Акціонерним товариством «Таскомбанк» у період з моменту укладення кредитного договору до моменту відступлення права грошової вимоги позивачу.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорому розмірі 10 006,54 гривень - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повний текст рішення складено 10 квітня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032; номер телефона: +380444998590, email: 35625014eapb@gmail.com;
Представник позивача: Москаленко Маргарита Станіславівна, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: вулиця Лісова, будинок 2, місто Бровари Київської області, 07400; номери телефонів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко