Справа № 127/36181/25 
Провадження №11-кп/801/270/2026 
Категорія: 252 
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року   	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі :
прокурора ОСОБА_6 ,
захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2025 за № 12025020010001311, 
за апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2026 року, 
яким  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , уродженця міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньо-технічною освітою, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 309, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України,
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано  ОСОБА_8  винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 309, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.
Призначено ОСОБА_8  покарання за:
- частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено  ОСОБА_8  остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано  ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 23.09.2025 по дату набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дати набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому  ОСОБА_8  у виді тримання під вартою залишено без змін.
Ухвалено стягнути з  ОСОБА_8  на користь держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 36547 (тридцять шість тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 40 (сорок) копійок.
Скасовано арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2025 у справі № 127/30271/25 на майно, вилучене 23.09.2025, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході його затримання, поблизу лісосмуги, що неподалік вулиці Андрія Шептицького, 1, в місті Вінниці.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 
- упакування, обмотане плівкою, з наступним вмістом: один полімерний пакет зі стрічкою замком із кристалічною речовиною; один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною бежевого кольору; один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною сірого кольору; один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною рожевого кольору; один полімерний пакет зі стрічкою замком із таблетками синього кольору, у формі трикутника із зображенням черепа у кількості 100 штук; первинне пакування у кількості 5 штук; один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною; полімерний предмет невідомого походження із нашаруванням невідомої речовини; змиви з рук ОСОБА_8 ; контрольний зразок вологої серветки, ухвалено знищити.
- мобільний телефон марки «iPhone 12», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім карткою № НОМЕР_4 ; рюкзак сірого кольору з чорними вставками, ухвалено конфіскувати.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що  ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини та особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, в особливо великих розмірах діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України та відповідальність за їх незаконний обіг, діючи з корисливих мотивів, у невстановленому місці, в невстановлену дату та час, але не пізніше 23.09.2025 незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, в особливо великих розмірах, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4- метилендіоксиметамфетамін), в особливо великих розмірах, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), в особливо великих розмірах та психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, в особливо великих розмірах, які, впродовж певного часу, аж до моменту виявлення кримінального правопорушення, зберігав при собі з метою збуту.
В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовини з метою збуту, 23.09.2025 близько 14 години 50 хвилин, незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено - РVР, МДМА (3,4- метилендіоксиметамфетамін), 4-ММС (4-метилметкатинон), в особливо великих розмірах, та психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, в особливо великих розмірах, знаходився біля лісосмуги, що неподалік вулиці Андрія Шептицького, в місті Вінниці, де був зупинений працівниками ВКП Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини та особливо небезпечних психотропних речовин, будуть викриті працівниками поліції, повідомив, що у нього наявні заборонені речовини, які він зберігає при собі з метою подальшого збуту.
Надалі, 23.09.2025 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в ході проведення його особистого обшуку, а саме з кишені його наплічного рюкзака, який був при ньому, виявлено та вилучено упакування, обмотане полімерної плівкою, в якому знаходились один полімерний пакет зі стрічкою замком із кристалічною речовиною, один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною бежевого кольору, один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною сірого кольору, один полімерний пакет зі стрічкою замком із порошкоподібною речовиною рожевого кольору, один полімерний пакет зі стрічкою замком із таблетками синього кольору, у кількості 100 штук, які останній зберігав при собі з метою збуту.
Відповідно до висновку експерта, надана на експертизу кристалічна речовина, масою 499,41 г, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, масою 419,95 г, що відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1183 від 28.07.2025 «Зміни до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 01 серпня 2000 року № 188, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 512/4733», є особливо великими розмірами (15,0 г і більше).
Відповідно до висновку експерта, надані на експертизу кристалічні речовини, загальною масою 505,4051 г, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), масою 407,9193 г, що відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1183 від 28.07.2025 «Зміни до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 01 серпня 2000 року № 188, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 512/473 3», є особливо великими розмірами (15,0 г і більше).
Відповідно до висновку експерта, в наданих на експертизу 100 таблетках, темно-блакитного кольору, загальною масою 44,9468 г, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - МДМА (3,4- метилендіоксиметамфетамін), масою 16,8056 г, що відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1183 від 28.07.2025 «Зміни до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 01 серпня 2000 року № 188, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 512/4733», є особливо великими розмірами (15,0 г і більше).
Відповідно до висновку експерта, надана на експертизу порошкоподібна речовина, масою 62,9578 г, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 44,9896 г, що відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1183 від 28.07.2025 «Зміни до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 01 серпня 2000 року № 188, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 512/4733, є особливо великими розмірами (15,0 г і більше).
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за частиною 3 статті 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин, якщо предметом таких дій були психотропні та особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_8 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, але не пізніше 23.09.2025 діючи умисно, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, а саме у відділенні гаманця, без мети збуту.
В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини без мети збуту, 23.09.2025 близько 14 години 50 хвилин, незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, знаходився біля лісосмуги, що неподалік вулиці Андрія Шептицького, в місті Вінниці, де був зупинений працівниками ВКП Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини, будуть викриті працівниками поліції, повідомив, що у нього наявні заборонені речовини, які він зберігає при собі для власного вживання.
Надалі, 23.09.2025 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в ході проведення його особистого обшуку, а саме з відділення його особистого гаманця, виявлено та вилучено поліетиленовий зіп-пакет з кристалічною речовиною, яку останній зберігав при собі без мети збуту.
Відповідно до висновку експерта, надана на експертизу речовина, масою 0,2107 г, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,1714 г.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8  вину в інкримінованому йому діянні визнав в повному обсязі, щиро розкаявся. По суті пред`явленого обвинувачення надав суду покази аналогічні обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Пояснивши суду, що 23.09.2025 через телеграм-канал, який йому порадили друзі, придбав особливо небезпечні психотропні речовини. Приїхав до Вінниці з Кривого Рогу, мав забрати пакунок та передати його поштоматом. Про те, що всередині - не знав, хотів заробити грошей. Що стосується PVP, то придбав з метою власного вживання, у тому ж телеграм каналі, зберігав при собі в гаманці.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, а лише просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 6 років позбавлення волі. 
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою провину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, фактичних обставин у справі не оспорював, активно сприяв слідству у розкриттю злочину, за час проведення досудового розслідування та судового розгляду неодноразово пожалкував про скоєне правопорушення. Просить урахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря- психіатра та лікаря – нарколога не перебуває. Таким чином, вважає, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді 9 років та 6 місяців позбавлення волі не відповідає принципам індивідуалізації, гуманізації та справедливості.

В апеляційній скарзі прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 ,не оспорюючи висновків суду першої інстанції, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, просить скасувати оскаржуваний вирок у частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна та в частині вирішення долі речових доказів через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст. 409, ст. 413 КПК України. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на конфіскацію в дохід держави мобільного телефона марки «IPhone 12» із сім-карткою НОМЕР_4 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , рюкзака сірого кольору з чорними вставками на підставі ст. 100 КПК України. На підставі ч. 1 ст. 96-1 КК України речовий доказ у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «IPhone 12» із сім-карткою НОМЕР_4 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , рюкзак сірого кольору з чорними вставками конфіскувати на користь держави. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 та призначаючи йому додаткове покарання в порушення вимог ст. 59 КК України, застосував таке додаткове покарання як конфіскацію майна без визначення обсягу майна, яке підлягає конфіскації у власність держави. Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Таким чином, застосування Вінницьким міським судом додаткової міри покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді конфіскації підлягає із визначенням об?єму такого майна, тобто всього або частини майна, яке є власністю засудженого. 
Крім того, прокурор вважає, що суд у вироку неправильно вирішив долю речових доказів, конфіскувавши мобільний телефон марки «ІPhone 12» із сім-карткою № НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_2 . IMEI2: НОМЕР_3 , рюкзак сірого кольору з чорними вставками, належний ОСОБА_8 , оскільки останні на підставі ст. 96-2 КК України підлягають спеціальній конфіскації.

Позиції учасників кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, а також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Захисниця ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, у їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 1 статті 309, частиною 3 статті 307КК України, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.
Перевіряючи вирок у межах доводів апеляційної скарги захисниці щодо суворості призначеного ОСОБА_8 остаточного покарання, колегія суддів зауважує наступне.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як убачається з вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд першої інстанції відповідно до ст. 50, 65 КК України врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, суспільну небезпеку вчиненого, фактичні обставини справи, дані про особу винного, який на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, його молодий вік.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції, згідно з ст. 66 КК України визнав і врахував, щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.
Урахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде можливе лише із застосуванням покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України – строком 1 рік, та покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України – строком 9 років 6 місяців, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскількипризначення саме цього виду та розміру покарання визнано судом найбільш відповідним досягненню мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Суд першої інстанції урахував усі обставини, які враховуються при призначенні покарання, передбачені статтею 65 КК України, у тому числі і дані щодо особи обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання, якою, з огляду на визнання обвинуваченим своєї винуватості і розкаяння у вчиненому, визнано - щире каяття, і саме з урахуванням усіх обставин, зокрема і обставини, яка його пом`якшує призначив остаточне покарання, наближене до мінімальних меж, установлених санкцією ч.3 ст.307 КК України, відповідно до положень КК України.
Що ж до активного сприяння розкриттю злочинів, то з матеріалів кримінального провадження вбачається, що усі факти та обставини вчинених правопорушень були встановлені правоохоронними органами самостійно, жодних нових фактів у справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений ОСОБА_8 не повідомив, а тому така поведінка обвинуваченого жодним чином не може свідчити про активну та ініціативну допомогу слідству. 
Ба більше, добросовісна поведінка обвинуваченого, який надав змістовні показання, які не змінював протягом досудового та судового слідства, не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не були направлені на активну та ініціативну допомогу слідству, а викликана тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, установленої компетентними органами з інших джерел.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності у діях ОСОБА_8 активного сприяння розкриттю злочину є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням пом`якшуючих обставин та даних про особу ОСОБА_8 стосовно нього можливо призначення покарання із застосуванням положення ст.69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, … призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Проте, стороною захисту не наведено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень. Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду таких обставин також не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді 9 років та 6 місяців позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 309, частиною 3 статті 307 КК України, яке призначене судом першої інстанції повністю відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому його не можна вважати явно несправедливим.
Покликання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання має позитивну характеристику, є особою молодого віку, не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень. Більше того, колегія суддів вважає, що вчинення кримінальних правопорушень в стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання солей не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого.
З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.307 КК України, та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченим покарання.
Отже, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, яка передбачає наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, яких у даному провадженні не встановлено, колегія суддів не вбачає, а тому доводи захисниці в цій частині є неспроможними.
У зв`язку із наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Що стосується апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів зауважує наступне.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.
Так, ст. 51 та ст. 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, є конфіскація майна.
Відповідно до положень ст. 59 цього Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.
Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено з корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями потрібно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.
Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд першої інстанції не конкретизував об`єму майна, яке підлягає конфіскації, а саме всього майна чи тільки його певної частини.
Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, з корисливих мотивів.
З огляду на що, апеляційний суд вважає необхідним при призначенні обвинуваченому додаткового покарання за ч.3 ст. 307 КК України зазначити, що конфіскації підлягає усе майно, що належить ОСОБА_8 на праві власності.
Також судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при вирішенні долі речових доказів.
У пункті 2 ч.4 ст. 374 КПК України вказано, що у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого обов`язково зазначається рішення щодо спеціальної конфіскації.
Згідно з ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно було підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, на підставі обвинувального вироку суду.
Згідно з обвинуваченням, визнаним судоми доведеним, ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, пов?язані зі незаконним збутом психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин. 
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 придбав психотропні речовини, використовуючи при цьому мобільний телефон марки «IPhone 12» з метою подальшого збуту іншим особам. 
Задля інформування потенційного покупця щодо місця знаходження психотропних речовин, ОСОБА_8 , використовував власний мобільний телефон марки «IPhone 12», а психотропні речовини зберігав у власному рюкзаку сірого кольору з чорними вставками.
Разом з тим, суд першої інстанції у вироку вказав, що доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України та в резолютивній частині вироку серед іншого зазначив, що мобільний телефон марки «IPhone 12» із сім-карткою № НОМЕР_4 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , рюкзак сірого кольору з чорними вставками, належний ОСОБА_8 , конфіскуються.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що долю речового доказу, а саме мобільного телефона марки «IPhone 12» та рюкзака сірого кольору з чорними вставками, необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, оскільки це питання врегульовано ст. 96-1, ст. 96-2 КК України.
Ураховуючи викладене, при ухваленні вироку Вінницьким міським судом Вінницької області неправильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку у частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна та в частині вирішення долі речових доказів із постановленням нового вироку апеляційним судом у цій частині.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 413, 419, 420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 – задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2026 року стосовно обвинуваченого  ОСОБА_8 за частиною 1 статті 309, частиною 3 статті 307 КК України скасувати у частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна та в частині вирішення долі речових доказів.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. 
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на конфіскацію в дохід держави мобільного телефона марки «IPhone12» із сім-карткою НОМЕР_4 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , рюкзака сірого кольору з чорними вставками на підставі ст. 100 КПК України. 
На підставі ч. 1 ст. 96-1 КК України речовий доказ у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «IPhone12» із сім-карткою НОМЕР_4 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , рюкзак сірого кольору з чорними вставками конфіскувати на користь держави.
У решті оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2   ОСОБА_3     ОСОБА_4