РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 р. 	м. Рівне	№460/13226/24	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О. розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №460/13226/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у адміністративній справі №460/13226/24, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025, позовну заяву задоволено та вирішено: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в Калінінградському вищому інженерно-морському училищі з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 07.06.1989 по 27.05.1993 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Калінінградському вищому інженерно-морському училищі з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 07.06.1989 по 27.05.1993 і здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням зазначеного страхового стажу з 10.06.2024 та з урахуванням проведених виплат.
13.03.2026 до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення, яким задовольнити його позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплатити різницю між розміром пенсії, який буде нараховано за результатами перерахунку страхового стажу та раніше виплаченим розміром.
Зважаючи на те, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заяву позивача про ухвалення додаткового рішення судом розглянуто у письмовому провадженні без повідомлення сторін.
Вирішуючи вказану заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі позовні вимоги, які не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Отже, процесуальний інститут додаткового судового рішення дає можливість виправити помилки суду, спричинені недотриманням вимог судового рішення, зокрема, щодо наявності в ньому відповіді на всі заявлені вимоги позивача (скаржника в адміністративному процесі), вирішення питання про судові витрати.
Як слідує зі змісту заяви позивача, судом не було ухвалено рішення щодо заявленої вимоги в ччастині про зобов`язання відповідача виплатити різницю між розміром пенсії, який буде нараховано за результатами перерахунку страхового стажу та раніше виплаченим розміром.
З цього приводу суд зазначає, що під час винесення рішення судом було надано оцінку діям відповідача, які полягають у незарахуванні до страхового стажу позивача періодів його навчання в Калінінградському вищому інженерно-морському училищі з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 07.06.1989 по 27.05.1993.
Зокрема, у ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що вказані періоди навчання позивача підтверджуються записами його трудової книжки від 21.05.1996 серії НОМЕР_1 та диплому НОМЕР_2 від 27.05.1993, які ніким не оспорювались та містять достовірні дані щодо періоду навчання позивача в Калінінградському вищому інженерно-морському училищі, а відтак такі підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, з урахуванням тієї обставини, що під час обрахунку страхового стажу позивача, відповідач повинен був врахувати трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація, де і навчався позивач у спірному періоді.
З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його навчання в Калінінградському вищому інженерно-морському училищі з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 07.06.1989 по 27.05.1993, та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням зазначеного страхового стажу починаючи з 10.06.2024, з урахуванням проведених виплат.
Вирішуючи по суті заяву позивача про ухвалення додаткового рішення суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.
Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.
При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України). Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань. Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16.
Відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів, зазначив про необхідність надання додаткових документів для підтвердження періоду навчання, визначених Порядком №637, у разі надання яких відповідачем буде переглянуто тривалість страхового стажу позивача, а тому спору щодо виплати різниці між розміром пенсії, який буде нараховано за результатами перерахунку страхового стажу позивача та раніше виплаченим розміром, на час звернення позивача з позовною заявою до суду не існувало, відповідно, у суду були відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні перерахунку загального стажу позивача будуть порушені, а тому така вимога позивача на момент прийняття рішення у цій справі є передчасною.
Крім того, матеріали заяви не містять доказів здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача з урахуванням зарахованого стажу та порушення прав позивача в частині нарахування різниці між розміром пенсії, нарахованим на виконання рішення суду у цій справі та раніше виплаченим розміром, а тому суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, з огляду на що така позовна вимога заявлена позивачем передчасно та у її задоволенні слід відмовити. 
Керуючись статтями 241-246, 252, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 в частині про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплатити різницю між розміром пенсії, який буде нараховано за результатами перерахунку страхового стажу та раніше виплаченим розміром.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складений 17 березня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, код ЄДРПОУ: 21084076).

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК