Справа № 348/1040/25 
Провадження № 22-ц/4808/556/26 
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А.. Мальцевої Є.Є.,
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року, ухвалене судом у складі судді Солодовнікова Р. С.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, в обґрунтування якого зазначила, що 15 вересня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Лоївською сільською радою. 
Позивачка зазначила, що є особою з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням. У зв`язку з хворобою та фізичним станом, вона ніде не працює, а регулярне лікування та підтримання здоров`я вимагають значних витрат на лікування, жодних доходів ОСОБА_1 не отримує. 
Зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 є працездатною особою, на даний час проходить військову службу у Збройних Силах України, отримує грошове забезпечення, інших осіб у ОСОБА_2 на утриманні немає. Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу).
У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати аліменти з дня пред`явлення позову до суду.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, протягом строку інвалідності, починаючи з 29.04.2025 року. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211, 20 грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся о суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2026 року та рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити або зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 до 1/16 частки його заробітку (доходу).
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що норма п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України має імперативний характер та зобов`язує суд зупинити провадження у справі, коли сторона перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. ОСОБА_2 проходить військову службу у ЗСУ України,що підтверджується довідкою з військової частини НОМЕР_1 від 25.11.25 року він з 13.01.2025 року по 01.11.2025 року та з 19.11.2025 року по 25.11.2025 року і в даний час бере участь у бойових діях та заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. Вважає, що ухвала Надвірнянського районного суду від 26 січня 2026 року постановлена з порушенням ст.251 ЦПК України і є підстави для її скасування. 
Скаржник зазначає, що посилання позивачки на те, що під час перебування у шлюбі їй встановлено 3 групу інвалідності, а її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, чоловік є працездатною особою, кошти на її утримання і лікування не надає, не відповідає дійсності. З позовом позивачка звернулась 29.04.25 року та свідомо намагалась приховати від суду, що рішенням Надвірнянського районного суду від 24.04.2025 року шлюб між сторонами було розірвано. Справа про розірвання шлюбу розглядалась з 12.08.2024 року по 24.04.2025 року, позивачка свідомо затягувала розгляд справи, у тому числі подала клопотання про надання часу на примирення, яке суд задовольнив та надав двомісячний термін на примирення. Вважає, що позивачка цей термін використала для вироблення лікарняних і лікування та отримання 3-ї групи інвалідності, чим штучно створила підстави для подачі цього позову.
Суд першої інстанції помилково посилається на те, що відповідач почав службу у ЗСУ з 14.11.24 року, що має істотне значення для справи, оскільки з 2017 року сторони спільно не проживали та кожний з них вів відокремлений образ життя, а з вересня 2020 року відповідач служить за контрактом у ЗСУ.
Вважає помилковим висновок суду, що втрата працездатності регулюється ст. 75 СК України та всі особи з інвалідністю ІІІ групи є непрацездатним, оскільки згідно висновку Надвірнянської ЦРЛ № 242/25/168/р від 04.02.25 року ОСОБА_1 встановлено групу інвалідності без втрати загальної та професійної працездатності, та без продовження тимчасової непрацездатності. 
Норма ст. 76 СК України передбачає, що для стягнення аліментів визначальним є не наявність групи інвалідності, а саме втрата працездатності у особи та у наслідку її потреби у матеріальній допомозі.
Вказує, що посилання позивачки на відсутність матеріальної допомоги не відповідає дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_2 добровільно надавав їй допомогу у вигляді оплати житлово-комунальних послуг по житловому будинку, де вона проживає, що є однією з форм надання матеріальної допомоги та підтверджується банківськими виписками.
Також зазначає, що посилання позивачки на відсутність у відповідача інших утриманців не відповідає дійсності, оскільки на його утриманні знаходиться матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонерка, яка має захворювання.
Крім цього, суд не звернув увагу, що позивачка ОСОБА_1 має повнолітню дочку та працюючих батьків, на яких також покладено обов`язок її утримання.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки – ОСОБА_5 зазначив, що звернення до суду про стягнення аліментів було ще до набрання судовим рішенням законної сили про розірвання шлюбу. Твердження відповідача про наявність будь-якого умислу на затягування справи про розірвання шлюбу не відповідає дійсності, право на утримання непрацездатної дружини не припиняється з розірванням шлюбу. Твердження сторони відповідача про сплату комунальних послуг також слід оцінювати критично, оскільки після розірвання шлюбу відповідач перестав оплачувати комунальні послуги. При визначені розміру аліментів судом першої інстанції враховано наявність у позивачки повнолітньої дочки та зменшено розмір аліментів ОСОБА_2 до 1/6 частки від його заробітку.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання дружини, отже справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону, тому розгляд справи провадиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи зазначена інформація оприлюднена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є непрацездатною особою, має 3 групу інвалідності, потребує матеріальної допомоги, у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу. Суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання непрацездатної ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, протягом строку інвалідності, починаючи з 29.04.2025 року.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходитьз наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2021 року, який рішенням Надвірнянського районного суду від 24.04.2025 року розірвано.
У сторін є дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 242/25/168/В від 04.02.2025 року ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності загального захворювання – виразковий коліт. Постійного догляду не потребує, обмеження щодо трудової діяльності не встановлені. Дата повторного оцінювання 27.02.2026 року. 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерело/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 18.02.2025 року в період 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року інформація щодо джерел нарахованого (виплаченого) доходу та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків щодо ОСОБА_1 відсутня.
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 10.06.2025 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 за період січень 2025 по квітень 2025 року не отримувала доходів.
Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.06.2025 року за № 538, ОСОБА_1 не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №10 УОГ ГУ ПФ у Івано-Франківській області. Пенсія по інвалідності не призначена через відсутність у неї страхового стажу для призначення пенсії відповідно до ст.32 ЗУ « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Згідно довідки АТ «Ощадбанк» від 10.06.2025 року за № 8 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2024 по 10.06.2025 року відкритих депозитних рахунків немає.
ОСОБА_1 періодично проходила лікування в період 2022-2025 роки, що підтверджується виписками амбулаторного та стаціонарного хворого з медичних документів.
Позивачем ОСОБА_1 надані квитанції на придбання медичних препаратів з січня - березень 2025 року на загальну суму 13764 гривень.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2022 року, ОСОБА_2 з 27.09.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира танка-оператора пожежного взводу управління в/ч НОМЕР_1 . 
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.08.2025 за № 16310 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 призваний на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України з 13.11.2024 року та прибув до в/ч НОМЕР_1 для проходження військової служби, що підтверджується копією витягу з наказу № 318 від 13.11.2024 року.
З довідки в/ч НОМЕР_2 за № 255 від 07.04.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 в період з 19.09.15 року по 07.04.16 рік брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Згідно копії витягу Наказу № 239 від 01.09.22 року ОСОБА_2 продовжив дію контракту понад встановлений строк до оголошення демобілізації з 27.09.2022.
Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 №3403 ОСОБА_2 у період з 22.02.2021 року по 06.11.2021 року безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. 
Згідно копії контракту, ОСОБА_2 уклав контракту з в/ч НОМЕР_1 від 28.09.20 року терміном на 6 місяців, а 28.09.21 року уклав контракт з в/ч НОМЕР_1 від 28.09.21 року терміном на 1 рік.
З копії довідки в/ч НОМЕР_3 за № 6258 від 25.11.2025 року встановлено, що старший сержант ОСОБА_2 в період з 15.03.2022 по 21.05.2022 р., з 23.05.2022 по 118.12.2023, 05.01.2024 по 23.07.2024, 10.08.2024 по 26.12.2024, з 13.01.2025 по 01.11.2025, з 19.11.2025 по 25.11.2025 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, у зв`язку з збройною агресією російської федерації проти України (а.с.177).
Згідно виписок про витрати з карткового рахунку АКТ «Приватбанк» на оплату електроенергії за період з 11.06.2024 по 12.05.2025 витрачено в сумі 15051,86 грн, на оплату за доставку споживчого газу за період з 12.05.2024 по 25.04.2025 в сумі 3862,06 грн, на оплату за спожитий газ за період з 12.05.2024 по 25.04.2025 в сумі 16075,27 грн, здійснено перерахування дочці за період з 04.05.2024 по 18.05.2025 на загальну суму 148000 грн.
Відповідно до витягу з актового запису про народження ОСОБА_2 його матір`ю є ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку в терапевта, хірурга, лора та періодично проходила стаціонарне лікування у 2019 і 2025 роках, що підтверджується довідкою КН «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги Надвірнянської міської ради № 120 від 05.02.2025 року, виписками медичних карток ОСОБА_4 . 
Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 , яка надана Військовою частиною НОМЕР_1 , за період з червня 2025 року по листопад 2025 року останній отримав загальний дохід в сумі 356406,56 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
З вказаного вбачається, що чинне законодавство, зокрема, частина 2 статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: його непрацездатність; потреба у матеріальній допомозі; здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.
В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
Відповідно до абзацу 17 ч. 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Згідно з частинами першою, другою статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
Слід зазначити, що обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Звертаючись до суду з позовом позивачка вказувала на те, що є особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням, у зв`язку з хворобою та фізичним станом, вона ніде не працює, а регулярне лікування та підтримання здоров`я вимагають значних витрат на лікування.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання, а отже відноситься до категорії непрацездатних осіб в силу вимог положень ч. 3 ст. 75 СК України, а також положень ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абзацу 17 ч. 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позивачка не отримує ні пенсії за віком, ні по інвалідності, ні інших соціальних виплат, а також не має інших доходів.
Відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу в Збройних Силах України та отримує грошове забезпечення, розмір якого підтверджується наданими до суду доказами, а отже має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, та, яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з врахуванням можливості відповідача надавати таку допомогу, проте помилково визначив розмір таких аліментів.
При визначенні розміру аліментів колегія суддів враховує встановлені обставини справи, матеріальне становище та стан здоров`я сторін, та виходячи з доходу відповідача ОСОБА_2 , принципу справедливості та розумності, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих судом першої інстанції аліментів на утримання непрацездатної дружини з 1/6 до 1/16 частини від доходу останнього.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що з 2017 року сторони спільно не проживали та вели відокремлений образ життя, оскільки зазначене не підтверджується належними доказами. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Надвірнянського районного суду від 24.04.2025 року. Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 242/25/168/В інвалідність ОСОБА_1 встановлено 04.02.2025 року, отже в період перебування сторін у шлюбі.

Щодо заперечень скаржника на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про зупинення провадження, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, посилаючись на положення п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки він проходить службу в Збройних Силах України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не позбавлений можливості реалізовувати свої процесуальні права та обов`язки під час розгляду справи. Провадження здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, а наявні у матеріалах справи докази дають змогу провести розгляд спору по суті та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Зупинення провадження у цій справі матиме виключно формальний характер, перешкоджатиме доступу до правосуддя, ефективному захисту цивільних прав позивача і порушуватиме принцип пропорційності цивільного судочинства.
Між, тим згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Таким чином, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України, тому у суду був обов`язок зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.
Разом тим, колегія суддів враховує, що судом по справі ухвалене судове рішення, спір вирішено, вказане порушення норм процессуального права у відповідності до ч.3 ст. 376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Тому з урахуваннм зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на утримання непрацездатної ОСОБА_7 з 1/6 до 1/16 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, протягом строку інвалідності.
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат у суді першої та апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду оскаржуване рішення змінено, тому є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 302, 80 грн.
Оскільки позивачка, звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог слід компенсувати ОСОБА_2 в сумі 1362,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням ч.10 ст.141 ЦПК України, остаточно ОСОБА_2 слід компенсувати 1059,80 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000 грн.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано квитанцію №04/26 від 27.02.2026 року, опис виконаних робіт від 27.02.2026 року, ордер про надання правничої допомоги Серія АТ №1129701, який видано на підставі договору про надання правничої допомоги №70/45 від 25.10.2024 року. 
Проте позивачкою не надано договір про надання правничої допомоги №70/45 від 25.10.2024 року. Даний договір також відсутній в матеріалах справи. 
За таких обставин заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню, оскільки розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, який суду не надано.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Романенко Василь Михайлович, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на утримання непрацездатної ОСОБА_1 з 1/6 частки до 1/16 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, протягом строку інвалідності.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 1211, 20 грн скасувати.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави судовий збір в розмірі 1059,80 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський 

Є.Є. Мальцева