Справа №551/1207/25 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2026 р. селище Шишаки Полтавської області

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Вергун Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) осіб цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и в:

17 грудня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ», в особі представника Кудіної А.В., через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 254493885 від 11 лютого 2019 року в розмірі 11 815,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 6 815,00 грн заборгованість по відсоткам.
На підтвердження заявлених вимог представник позивача просила витребувати з ТОВ « Таліон Плюс » ( місцезнаходження: 14017, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13, код ЄДРПОУ 39700642 ):
- докази перерахування коштів за договором позики/кредитним договором № 254493885 на рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ;
- детальні розрахунки заборгованості за укладеним договором позики/кредитним договором № 254493885.
Одночасно представник позивача за довіреністю Кудіна А.В. просила провести розгляд справи у відсутність представника позивача та проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. 

Відповідно до інформації Яреськівського старостинського округу виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області за вих. № 1622 від 18 грудня 2025 року, яка надійшла на адресу суду 18 грудня 2025 року, відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 28 ). 

Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року позовну заяву ТОВ « ФК « ЄАПБ » до ОСОБА_3 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін, до відому яких доведено, що розгляд справи відбудеться у порядку письмового провадження о 08 год. 00 хв. 22 січня 2026 року. 
Клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів задоволено ( а.с. 29 ). 

Ухвалою суду від 22 січня 2026 року проведення розгляду справи відкладено до 10 год. 00 хв. 10 лютого 2026 року, повторно зобов`язано ТОВ « Таліон Плюс » надати суду докази перерахування коштів за договором позики/кредитним договором № 254493885 на рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , і детальний розрахунок заборгованості за укладеним договором позики/кредитним договором № 254493885 ( а.с. 35 ).

Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року розгляд справи відкладено до 17 березня 2026 року, повторно зобов`язано ТОВ « Таліон Плюс » надати суду витребувані докази ( а.с. 41 ). 

04 березня 2026 року на адресу суду від ТОВ « Таліон Плюс » надійшла інформація, відповідно до якої товариство не є емітентом банківських послуг у розумінні Закону України « Про банки і банківську діяльність » і не ініціювало платіжної операції згідно з умовами кредитного договору № 254493885 від 11 лютого 2019 року.
При цьому, товариство надало розрахунок заборгованості з моменту отримання права вимоги та до моменту подальшого його відступлення ( а.с. 45 – 47 ).

Відповідач, у силу вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи ( а.с. 31, 38 50 ).
Будь - яких заяв ( клопотань ) від відповідача на адресу суду не надходило, відзив на позов відповідач не надала. 

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Так, судом установлено, що 11 лютого 2019 року між TOB « Манівео швидка фінансова допомога » та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 254493885 ( а.с. 5 - 6 ).

28 листопада 2018 року між TOB « Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ « Таліон плюс » укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ « Таліон плюс » перейшло право грошової вимоги ( а.с. 7 ).

03 січня 2019 року між ТОВ « Таліон Плюс » та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20190103, у відповідності до умов якого, ТОВ « Таліон Плюс » передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ « Таліон плюс » права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги ( а.с. 8 – 9 ).
Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 4.1 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 7 від 26 грудня 2019 року до Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 815,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 6 815,00 грн - заборгованість по відсоткам.

Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу, Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Отже, ОСОБА_3 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 254493885 в розмірі 11 815.00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 6 815,00 грн - заборгованість по відсоткам ( а.с. 11 ).
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).
Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.06.2020 у справі №910/1755/19.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між TOB « Манівео швидка фінансова допомога » та ОСОБА_3 укладений 11 лютого 2019 року, натомість Договір про відступлення права вимоги № 28/1118-01, за яким TOB « Манівео швидка фінансова допомога » відступило ТОВ « Таліон плюс » укладено 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_3 , та у первісного кредитора ще не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон плюс » на підставі Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року.

Таким чином, кредитний договір від 11 лютого 2019 року був укладений через три місяці після укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року між TOB « Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ « Таліон Плюс », тому право вимоги щодо цього кредитного договору не існувало на момент Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року.

Оскільки ТОВ « Таліон Плюс » право вимоги щодо відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі наступного договору факторингу від 03 січня 2019 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від ОСОБА_3 сплати заборгованість за кредитним договором, укладеним 11 лютого 2019 року між ОСОБА_2 і TOB « Манівео швидка фінансова допомога ».

Ураховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що Договір про відступлення права вимоги укладений між TOB « Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ « Таліон Плюс » 28 листопада 2018 року, до моменту виникнення у первісного кредитора TOB « Манівео швидка фінансова допомого » права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між ними 11 лютого 2019 року, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором № 254493885 у загальному розмірі 11 815,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 6 815,00 грн - заборгованість по відсоткам, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення Договору про відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_3 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

Таким чином, у задоволенні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 254493885 від 11 лютого 2019 року в розмірі 11 815,00 грн слід відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки викладені в ньому обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

З огляду на наведене, керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, - 
у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ « ТАСкомбанк »;

відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повний текст рішення суду виготовлений 17 березня 2026 року. 

Головуючий суддя: