Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року        м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , менеджера АЗС до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП,- 

в с т а н о в и в : 

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн..
Не погодившись із постановою суду,  ОСОБА_1  оскаржив її в апеляційному порядку. 
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки змісту протоколу та наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що до його посадових обов`язків не входить забезпечення використання режиму програмування підакцизних товарів в РРО відповідними кодами УКТЗЕД, а тому місцевий суд дійшов до необґрунтованого висновку про порушення ним п. 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Крім того, покликається на те, що матеріали справи не містять доказів здійснення розрахункових операцій з допущенням порушень, відомостей про учасників таких операцій, найменування підакцизного товару реалізованого без забезпечення використання режиму програмування згідно кодів УКТЗЕД, його кількості, вартості та часу продажу.
_______________________________________________________________________________________________________________________ 
Справа №568/422/26 Суддя в суді І інстанції – Троцюк В.О.
Провадження № 33/4815/524/26   Суддя в апеляційній інстанції – Шимків С.С.
Просить скасувати постанову місцевого суду, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), розглядаючи та вирішуючи справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2026 року, ОСОБА_1 порушив порядок проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме: не забезпечення використання режиму програмування підакцизних товарів, згідно кодів УКТ ЗЕД, та не вела облік товарних запасів за місцем їх реалізації, чим порушила п. 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95ВР із змінами та доповненнями, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Разом з цим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Частиною 1 ст. 155-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Диспозиція ч. 1 ст. 155-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до законодавчо встановленого порядку проведення розрахунків у певній сфері.
Згідно п. 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 155-1 КУпАП адміністративне стягнення за порушення вимог вказаної статті підлягають особи, які здійснюють розрахункові операції та посадові особи.
Системне тлумачення вказаних вище норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» дає підстави дійти висновку, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, є суб`єкти господарювання (посадові особи, до компетенції яких належить організація здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг) та особи, які здійснюють розрахункові операції відповідно до своїх функціональних обов`язків.
Накладення стягнення за порушення порядку проведення розрахункових операцій на інших осіб не передбачено, внаслідок чого порушення порядку проведення розрахункових операцій з боку інших осіб не становить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Зі змісту наказу №9 232-К від 12.08.2025 року ТзОВ «Петрол Контракт», менеджера АЗС структурного підрозділу «АЗС Горохів «Львівська»»  ОСОБА_1 переведено з 13 серпня 2025 року на аналогічну посаду у структурний підрозділ «АЗС Опарипси».
Наявною у матеріалах справи посадовою інструкцією менеджера АЗС не передбачено прямого обов`язку забезпечувати використання режиму програмування підакцизних товарів в РРО, як і не передбачено обов`язку програмувати РРО для відображення у фіскальному чеку інформації щодо найменування підакцизних товарів, їх коду згідно з УКТ ЗЕД чи будь-якої іншої інформації, яка повинна відображатися у розрахунковому документі відповідно законодавчих вимог.
На переконання апеляційного суду, саме по собі формулювання у посадовій інструкції «контроль роботи персоналу АЗС на всіх ділянках роботи, дотримання касової дисципліни» є узагальненим та недостатнім для покладення на  ОСОБА_1  відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Тобто, у посадові обов`язки  ОСОБА_1 , як менеджера АЗС, не входить забезпечення дотримання на АЗС вимог п. 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», який ставиться йому у провину, а тому він не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
При цьому, обставин щодо не використання РРО під час відпуску товарів чи надання послуг на АЗС матеріали справи не містять.
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення належним чином не викладено обставин вчинення правопорушення, а саме не зазначено відомості про самі розрахункові операції, про учасників розрахункових операцій, не вказано найменування товарів/послуг, тобто конкретно і належно не викладено суть правопорушення.
До протоколу на підтвердження викладених у ньому обставин долучено акт фактичної перевірки від 24.02.2026 року.
Разом з цим, вказаний акт не може бути беззаперечним доказом у даній справі, оскільки на підтвердження відомостей, які зазначені у ньому, не долучено відповідних документів (додатків), зокрема, фіскальний чек, копія Z-звіту, опис наявних купюр і монет, акт зняття залишків підакцизних товарів, акт зняття залишків пального.
Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно  ОСОБА_1  не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та змінювати фабулу протоколу про адміністративне правопорушення, адже діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність в матеріалах справи переконливих доказів, що доводять вину ОСОБА_1 , а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження – закриттю.
На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 155-1, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2026 року скасувати.
Провадження у справі відносно  ОСОБА_1  закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Рівненського
апеляційного суду Шимків С.С.