КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

справа № 756/2595/24

провадження № 22-ц/824/2168/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Сушко Л.П., Болотова Є.В.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач- ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року, постановлене під головуванням судді Белоконної І.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 125 687,71 грн, а також судових витрат.
В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 04.02.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00606.006317556.
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00606.006317556 від 04.02.2020.
Відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, внаслідок чого перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 125687,71 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № R01.00606.006317556 від 04.02.2020 у розмірі 125687 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 71 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не витребував оригінал договору факторингу, який ставився під сумнів апелянтом та не звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які необхідні для встановлення факту наявності у позивача права вимагати від скаржника кошти у відповідних взаємовідносинах.
Судом першої інстанції було проігноровано, що позивач порушив порядок подачі доказів, адже розрахунок та виписку було долучено до матеріалів справи лише разом із відповіддю на відзив, що є порушенням процесуального законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Дергунова Анна Вячеславівна зазначає, що обставини, на які посилається Відповідач у апеляційній скарзі, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.
Позивач скористався своїм правом та з дотриманням вимог закону щодо можливості та вимог суду щодо строковості надав відповідну відповідь на відзив разом із доказами, що її обґрунтовують, в даному випадку посилання Апелянта щодо неприйняття доказів, які долученні до відповіді на відзив не можуть братися до уваги, оскільки вони суперечать основоположним засадами цивільного судочинства та вимогами чинного законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача Плачинда К.О. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит за вищевказаним кредитним договором, користувалася кредитними коштами, проте не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 04.02.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00606.006317556, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 62907, 48 грн, строком на 67 місяців.
Згідно п. 1.3 договору позичальник сплачує проценти в розмірі 35.05 % річних від залишкової суми кредиту.
Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості, наданої директором Департаменту кердитного адміністрування АТ «Ідея Банк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00606.006317556 від 04.02.2020 становить 125687,71 грн, яка складається з наступного: 61226,13 грн - заборгованість за основним боргом; 64461,58 грн - заборгованість за відсотками.
З виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00606.006317556 від 04.02.2020 за період з 04.02.2020 по 07.07.2023 вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, періодично вносила кошти на погашення кредитної заборгованості.
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00606.006317556 від 04.02.2020 у розмірі 125687,71 грн, з яких: 61226,13 грн - заборгованість за основним боргом; 64461,58 грн - заборгованість за відсотками.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.
Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права . Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) .
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №R01.00606.006317556 від 04 лютого 2020 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №R01.00606.006317556 від 04 лютого 2020 року, в сумі 125 687,71 грн., з яких:
- 61 226,13 грн. - заборгованість за основним боргом;
- 64461,58 грн. - заборгованість за відсотками;
- 0,00 грн. - заборгованість за комісіями.
Договір укладений між Первісним кредитором та Відповідачем, договір факторингу, укладений між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Тобто, не надання суду першої інстанції окремо визначеного додатку останнім до договору факторингу не може слугувати підставою для відмови в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
При цьому закон не містить конкретного переліку таких доказів.
Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні […], а не документи, що засвідчують права, які передаються .
Предметом судового спору справи № 756/2592/24 є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК«ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України) .
Відповідно до частини 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом з поданою позивною заявою надано витяг з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, що відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору.
Відповідно до частини 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до частини 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до частини 5 статті 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Враховуючи вказане та беручи до уваги, що додані витяг з реєстру № 2 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 був посвідчений представником ТОВ «ФК«ЄАПБ» із зазначенням дати посвідчення та із проставлення відповідної печатки , можна дійти висновку, що вказаний витяг є належним доказом, що відображає інформацію щодо переходу права вимоги
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України .
Згідно із п.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Дане положення і є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України .
Загальна формула принципу змагальності закріплена в ст. 12 ЦПК України , відповідно до якої, вказується положення, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом .
Відповідно до частини 2 статті 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву .
Відповідно до частини 3 статті 174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках .
Тобто, позивач має змогу заявити свої вимоги у формі позову, в подальшому за умови їх не визнання збоку апелянта надати заперечення щодо позиції останнього у формі відповіді на відзив або заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення .
Відповідно до частини 4 статті 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази , іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
З аналізу вищезазначених норм, можна дійти висновку, що ЦПК України передбачена можливість сторонам справи надати докази, які не були подані разом із позовом та/або відзивами, разом із наданням відповідей на відзиви та/або заперечення на відповіді в обґрунтування викладених у цих заявах по суті обставин
Позивач в ході судового процесу отримуючи від апелянта відзив на позов надає свої заперечення та докази, які їх обґрунтовують у формі відповіді на відзив або заперечень для спростування позиції останнього.
Позивач скористався своїм правом та з дотриманням вимог закону щодо можливості та вимог суду щодо строковості надав відповідну відповідь на відзив разом із доказами, що її обґрунтовують.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було встановлено усі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.
Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 17 березня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді