Справа № 209/1688/26
Провадження № 1-кп/209/216/26

В И Р О К
Іменем України

16 квітня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження № 62025170030018587, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2025року, щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, курсанта навчального взводу роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ № НОМЕР_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
 
ВСТАНОВИВ:
27.12.2025 року приблизно о 16:00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , на сьомому поверсі зазначеного під`їзду, побачив дитячу коляску марки «Anex M/Type 2 in 1 Sp 30-Q», яка знаходилася біля квартири АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_6 ..
У цей момент у ОСОБА_4 виник прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного безоплатного заволодіння ним та подальшого розпорядження на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді спричинення майнової шкоди ОСОБА_6 та бажаючи їх настання.
Реалізуючи свій протиправний умисел, 27.12.2025 року приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи на сьомому поверсі під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, який у подальшому неодноразово продовжувався і діє по теперішній час, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та корисливою метою, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони не є поміченими іншими особами, шляхом вільного доступу, таємно викрав чуже майно, а саме дитячу коляску марки «Anex M/Type 2 in 1 Sp 30-Q», яка належить ОСОБА_6 ..
В подальшому, 27.12.2025 року приблизно о 18:00 годин, ОСОБА_4 , прибув до Ломбарду «Імперіал», який розташований за адресою: м. Кам`янське, пр. Перемоги, буд. 2Б, де збув коляску, і таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд, у результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 3550,00 гривень.
Дії ОСОБА_4 виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду скерувала заяву, відповідно до якої просила проводити судовий розгляд без її участі. Зазначила, що в судових дебатах підтримує позицію прокурора. Повідомила, що цивільний позов нею не заявлявся та заявлятися не буде.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі та детально відтворив фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, що вказані в обвинувальному акті. Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати, врахувати його щире каяття та бажання повернутися на військову службу. 
Зважаючи на те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думки учасників судового провадження, заперечень від яких не надійшли, роз`яснивши учасникам судового провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення, що інкриміноване обвинуваченому та кваліфіковане за ч. 4 ст. 185 КК України, які ніким не оспорюються, задовольнивши клопотання прокурора, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Оцінюючи зазначене, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України. 
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, з урахуванням позиції обвинуваченого, його захисника, думки прокурора, , які кожен окремо не заперечували проти розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне дослідження тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції. 
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, спосіб, характер вчиненого діяння, тяжкість наслідків, їх невідворотність тощо), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходить із загальних засад призначення покарання, та враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує його покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, є особою молодого віку, за матеріалами кримінального провадження ухвалою суду від 16.04.2026 року звільнений від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, не одружений, офіційно не працевлаштований, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався, з 20.09.2024 року знятий з обліку лікаря-нарколога за відсутністю відомостей, за місцем проживання на обвинуваченого скарг не надходило.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд, на підставі ч. 1 ст.66 КК України, відносить щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, враховуючи особу винного та конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4  покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та обставина, що ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаявся, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався, з 20.09.2024 року знятий з обліку лікаря-нарколога за відсутністю відомостей, за місцем проживання на обвинуваченого скарг не надходило, суд вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і в сукупності, з урахуванням відомостей про його особу, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до обвинуваченого правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в два роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченої, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року). 
Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 02.04.2026 року продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2026 року. Проте, оскільки суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального позбавлення його волі, відповідно до вимог ст. 377 КПК України останній має бути звільнений з-під варти в залі суду. 
Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки, а саме: 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.02.2026 року до 16.04.2026 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений щодо ОСОБА_4 на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 02 квітня 2026 року, - скасувати.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.
На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України вирішити долю речових доказів, а саме: 
- дитячий візок марки «Anex» моделі «m/tape» темно-сірого кольору, яка належить потерпілій ОСОБА_6 та передана їй під схорону розписку, – залишити у потерпілої ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_1