ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20647/22 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Штульман І.В.
суддів: Кобаля М.І.,
Черпака Ю.К.,-
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) про:
- визнання протиправними дій щодо обмеження його пенсії максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність під час її перерахунку, нарахувань та виплат; 
- зобов`язання, починаючи із 01 лютого 2020 року, здійснити нарахування та виплату йому пенсії (на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 30 травня 2022 року у справі №640/24026/21) без будь-яких обмежень її розміру, а із 01 березня 2022 року, ще із врахуванням індексації встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 та з урахуванням виплачених сум. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року відкрито провадження у справі.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа №640/20647/22 отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
21 липня 2023 року адміністративна справа №640/20647/22 надійшла до Київського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року адміністративну справу №640/20647/22 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В. в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду, у зв`язку з перебуванням судді Шевченко А.В. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, з метою додержання процесуальних строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Горобцовою Я. В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження належної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром з 01 лютого 2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року, виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 травня 2021 року №3409, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі №640/24026/21, без обмеження максимальним розміром. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження максимальним розміром виплати пенсії ОСОБА_1 , перерахованої з 01 березня 2022 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 травня 2021 року №3409, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі № 640/24026/21, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням індексації пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118, починаючи з 01 березня 2022 року та з урахуванням вже виплачених сум.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що частиною сьомою статті 43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не встановлено обмеження максимального розміру пенсії позивача ОСОБА_1 
ОСОБА_1 16 вересня 2025 року, через підсистему «Електронний суд», подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення по справі №640/20647/22, оскільки ним 13 березня 2024 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що відповідач продовжує застосовувати обмеження його пенсійних виплат, та просив змінити пункт два позовних вимог на наступну редакцію: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, починаючи із 01 лютого 2020 року, здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у справі №640/24026/21) без будь-яких обмежень її розміру (обмеження визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду №7-рп/2016), а із 01 березня 2022 року ще й із додаванням сум індексацій встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України (від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році") без будь-яких обмежень їх розміру та виплатити суму недоплачених із 01 лютого 2020 року коштів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.80-84). Вказана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили.
Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 (далі - апелянт-1) звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року у справі №640/20647/22 задовольнивши, окрім усього, збільшені позовні вимоги, які стосуються виплати індексацій встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження будь-яким розміром. Апелянт-1 вважає, що в порушення вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України судом була залишена поза увагою та не була розглянута заява про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 і, як наслідок, не повною мірою захищено його права та законні інтереси.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - апелянт-2) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року і ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви. 
Відзиви на апеляційні скарги від позивача та відповідача до суду апеляційної інстанції не надходили.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають, мотивуючи це наступним.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 07 серпня 2008 року, отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (пенсійна справа №2601004395).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі №640/24026/21, яке набрало законної сили 30 червня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 травня 2021 року № 3409 про розмір грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 лютого 2020 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 травня 2021 року №3409 про розмір грошового забезпечення станом на 29 січня 2020 року, виходячи із розрахунку 86 відсотків грошового забезпечення, з урахуванням проведених раніше виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що спір між сторонами виник щодо виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2020 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 травня 2021 року №3409 врегульовано судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі №640/24026/21.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії позивача станом на 01 лютого 2020 року по пенсійній справі №2601004395, ОСОБА_1 нараховано пенсію у розмірі 22655,85 грн, проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 16380,00 грн.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії позивача станом на 01 грудня 2020 року по пенсійній справі №2601004395, ОСОБА_1 нараховано пенсію у розмірі 22688,60 грн, проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 17690,00 грн.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії позивача станом на 01 грудня 2021 року по пенсійній справі №2601004395, ОСОБА_1 нараховано пенсію у розмірі 22729,85 грн, проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 19340,00 грн.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії позивача станом на 01 липня 2022 року по пенсійній справі №2601004395, ОСОБА_1 нараховано пенсію у розмірі 25861,99 грн, проте з урахуванням обмеження максимальним розміром до виплати підлягає 20270,00 грн.
Отже, нарахування та виплата пенсії позивачу ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії.
26 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату його пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації.
Листом відповідача від 25 жовтня 2022 року №2600-0202-8138005 позивачу відмовлено у такому перерахунку. 
Не погоджуючись з обмеженням максимальним розміром пенсії, позивач ОСОБА_1 26 листопада 2022 року звернувся до суду з даним позовом за захистом свої прав та інтересів.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону (частини перша, друга статті 63 Закону №2262-XII).
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
08 липня 2011 року прийнятий Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до статті 2 Закону №3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, зокрема, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнаючи такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача ОСОБА_1 підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Разом з тим, положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Так, у постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає висновки суду першої інстанції, що у даній справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 29 червня 2022 року у справі №640/19118/18, від 11 липня 2022 року у справі №620/613/21, від 14 листопада 2022 року у справі №580/5957/21, від 22 листопада 2023 року у справі №320/1658/21.
16 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" (далі - Постанова №118), пунктом 2 якої установлено, що з 01 березня 2022 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2021 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абзацом другим пункту 1 вказаної постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
Конституційним Судом України в Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців та визнано такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Також, Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі №913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи апелянта-2 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Щодо посилання апелянта-1 на те, що в порушення вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, судом першої інстанції була залишена поза увагою та не була розглянута заява позивача про збільшення позовних вимог, і як наслідок не повною мірою захищено його права та законні інтереси, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.63). В якій зазначив про збільшення розміру позовних вимог та зміни пункту 2 позовних вимог на наступну редакцію: «2. Зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві починаючи із 01.02.2020 року здійснити нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 (на підставі рішення суду №640/24026/21) без будь яких обмежень її розміру (обмеження визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду №7-рп/2016), а із 01.03.2022 року ще й із додаванням сум індексацій встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України (від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році») без будь яких обмежень їх розміру та виплатити суму недоплачених із 01.02.2020 коштів».
Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що дійсно під час прийняття 12 вересня 2025 року рішення суддею Київського окружного адміністративного суду було розглянуто первісний позов без урахування заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2025 року, через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с.79). Заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог мотивована тим, що відповідач продовжує застосовувати обмеження його пенсійних виплат, а тому просить змінити пункт два його позовних вимог на наступну редакцію: зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві, починаючи із 01 лютого 2020 року, здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (на підставі рішення суду №640/24026/21) без будь-яких обмежень її розміру (обмеження визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду №7-рп/2016), а із 01 березня 2022 року ще й із додаванням сум індексацій встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України (від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24 лютого 2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році") без будь-яких обмежень їх розміру та виплатити суму недоплачених із 01 лютого 2020 року коштів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №640/20647/22 - відмовлено (а.с.80-84). 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що змінені ним позовні вимоги заявлені з підстав, які не зазначалися при первісному зверненні до суду та взагалі не існували, отже позивачем змінено як підстави, так і предмет позову, а тому заява про збільшення позовних вимог не відповідала вимогам частини першої статті 47 КАС України, що і стало підставою для відмови у задоволенні такої заяви.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховує, що Доманським Е.А. в апеляційному порядку ухвала Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року не оскаржувалася, а отже позивач реалізував своє право при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі в частині не розгляду судом першої інстанції його заяви про збільшення розміру позовних вимог. При цьому судом першої інстанції надано оцінку всім заявам позивача та розглянуто їх по суті шляхом прийняття відповідних процесуальних рішень.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що в цьому випадку позивачем обрано не той спосіб судового захисту. Так, помилково вважаючи, що судом першої інстанції не надано оцінки його заяви про збільшення позовних вимог від 13 березня 2024 року, ОСОБА_1 скористався правом апеляційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року в цій справі, замість оскарження ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення від 29 жовтня 2025 року.
Крім того, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу позивача ОСОБА_1 , що він не позбавлений права на подання окремого позову в частині вимог, які були заявлені в заявах від 13 березня 2024 року про збільшення розміру позовних вимог та від 16 вересня 2025 року про ухвалення додаткового рішення, які за змістом є ідентичними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року у справі №640/20647/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак