ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р.	Справа № 520/24521/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р. (ухвалене суддею Бабаєвим А.І., повний текст якого складено 29.10.2025 р.) по справі № 520/24521/25
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області 
до  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   
про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (в подальшому – ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути до бюджету України з ФОП ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 122929,31 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р. позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р. та ухвалити судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог: Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Крім того, 09.02.2026 р. до Другого апеляційного адміністративного суду Головним управлінням ДПС у Харківській області подано уточнення позову про стягнення до бюджету України податкового боргу в загальному розмірі 122929,31 грн. з ОСОБА_1 , а не з ФОП ОСОБА_1 . Вказаний уточнений позов судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що, згідно з даних з інтегрованої картки у ІКС «Податковий блок», за ОСОБА_1 рахується податковий борг в розмірі 122929,31 грн., який виник в результаті несплати грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями № 454986-2418-2029-UА63140090000052369 від 10.11.2023 р., № 2403920-2418-2029-UА63140090000052369 від 03.09.2024 р., № 1108914-2418-2029-UА63140170000087785 від 20.06.2024 р., № 1108915-2418-2029-UА63140170000087785 від 20.06.2024 р., № 1108916-2418-2029-UА63140170000087785 від 20.06.2024 р., № 1108917-2418-2029-UА63140170000087785 від 20.06.2024 р., № 1108918-2418-2029-UА63140090000052369 від 20.06.2024 р.
Контролюючим органом ОСОБА_1 направлено податкову вимогу форми «Ф» № 0005465-1311-2040 від 29.05.2024 р. 
У зв`язку з несплатою відповідачкою суми боргу, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачкою самостійно не сплачено податковий борг в розмірі 122 929,31 грн., то наявні підстави для його стягнення. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 287.2. ст. 287 Податкового кодексу України, облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня.
Згідно з п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Відповідно до п. 287.9 ст. 287 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Згідно з п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є: дані державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, земельну частку (пай), відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, нарахування податку фізичним особам здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Відповідно до п. 286.2. ст. 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку. Нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами. У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Якщо такий перехід відбувся після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). У разі якщо платник податків має у власності декілька земельних ділянок або право на декілька земельних часток (паїв), щодо яких необхідно провести звірку даних, для її проведення такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження будь-якої з таких земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю). Платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 статті 281 цього Кодексу; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів або належним чином засвідчених копій таких документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган, до якого звернувся платник плати за землю, проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що податковим законодавством передбачено різний порядок виникнення підстав для формування податкових зобов`язань у фізичних осіб та у фізичних осіб-підприємців, а також різний вид відповідальності за несвоєчасну сплату цих податкових зобов`язань. 
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 20.01.2012 р., основним видом діяльності якою за КВЕД 96.03 є організування поховань і надання суміжних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці як фізичній особі нараховано суму податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб (КБК 18010900) у загальній сумі 115891,38 грн. за податковими повідомленнями-рішеннями № 454986-2418-2029-UA63140090000052369 вiд 10.11.2023 р. за терміном сплати 19.02.2024 р. на суму 56504,82 грн.; № 2403920-2418-2029-UA63140090000052369 вiд 03.09.2024 р. на суму 59386,56 грн.; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (18010200) у загальній сумі 7037,93 грн., у тому числі: податкове повiдомлення-рiшення № 1108914-2418-2029-UA63140170000087785 вiд 20.06.2024 р. на суму 1232,24 гривень, нараховано за період 12 місяців з 01.01.2023 по 31.12.2023. Квартира, загальна площа об`єкта 67.60 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; податкове повiдомлення-рiшення № 1108915-2418-2029-UA63140170000087785 вiд 20.06.2024 р. за терміном сплати 23.11.2024 р. на суму 1500,19 грн., нараховано за період 12 місяців з 01.01.2023 р. по 31.12.2023. р. Житловий будинок, загальна площа об`єкта 82.30 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; податкове повiдомлення-рiшення № 1108916-2418-2029-UA63140170000087785 вiд 20.06.2024 р. за терміном сплати 23.11.2024 р. на суму 909,59 грн., нараховано за період 12 місяців з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р.. Нежитлова будівля, загальна площа 49.90 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - податкове повiдомлення-рiшення № 1108917-2418-2029-UA63140170000087785 вiд 20.06.2024 р. за терміном сплати 23.11.2024 р. на суму 3115,22 гривень, нараховано за період 12 місяців з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. Житловий будинок, загальна площа об`єкта 170.90 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; податкове повiдомлення-рiшення № 1108918-2418-2029-UA63140090000052369 вiд 20.06.2024 р. за терміном сплати 23.11.2024 р. на суму 280,99 гривень, нараховано за період 4 місяці з 01.01.2023 р. по 30.04.2023 р. Нежитлова будівля, загальна площа 83.30 кв. м.
Позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів використання ОСОБА_1 нежитлових приміщень та земельних ділянок у своїй господарській діяльності як фізичної особи-підприємця.
Проте, сума податкового боргу, який просить стягнути контролюючий орган з ФОП ОСОБА_1 , сформована з податкових повідомлень-рішень, якими контролюючий орган повідомив про наявність податкових зобов`язань саме фізичну особу ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 .
Тобто, позов Головного управління ДПС у Харківській області заявлено до неналежного відповідача, оскільки в спірних правовідносинах належним відповідачем є фізична особа ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 Кодексу адміністративного судочинства України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з належним та обґрунтованим клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (ч. 4 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що можливість залучення належного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції, а залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими Кодексом адміністративного судочинства України, в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Крім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Проте, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Також обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.
Позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте, під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.
Відповідно до ч. 7 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими Кодексу адміністративного судочинства України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Крім того, суд зазначає, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.
Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області до ФОП ОСОБА_1 , оскільки позов заявлено до неналежного відповідача.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р., ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Харківській області
Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі № 520/24521/25 скасувати.
Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 02.03.2026 року