ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1900/26 Справа № 212/4342/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Городничої В.С., Свистунової О.В.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2  на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 лютого 2024 року по справі за позовом  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в якому просили позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати її недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши опікуном ОСОБА_4 . 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . 25 листопада 2019 року було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 і з цього часу батько припинив спілкування з донькою, належним чином не приймав та не приймає участі у її догляді та вихованні, при цьому дитина є інвалідом. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини померла. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини протягом трьох років, не сплачує аліменти, не виявляє батьківського піклування та жодним чином не приймає участі у матеріальних витратах, пов`язаних з доглядом за дитиною, у зв`язку із чим усі труднощі та матеріальні витрати покладені на позивачів – бабусю ОСОБА_3 та вітчима ОСОБА_4 . 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 лютого 2024 року позов задоволено та ухвалено позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахувань якнайкращих інтересів дитини, враховуючи висловлену думку самої дитини, яка за своїм віком та розумовим розвитком повною мірою здатна оцінити негативну поведінку свого батька та не бажає підтримувати з ним стосунки, а також задля забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, з метою забезпечення гарантованого законом права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_5 .  
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини.

Так, судом встановлено, що що з 22 грудня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_7 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане 22 грудня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 963 (а.с.11). 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 23 квітня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 492 (а.с.12). 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2020 року (а.с.15-17). 
Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59380507 з примусового виконання судового наказу № 2-н/212/563/19, виданого 13 червня 2019 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі частини його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_5 (а.с.20-21). 
Згідно довідки Покровського відділу державної виконачої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вих.№ 79 від 03 лютого 2022 року, ОСОБА_6 не отримувала аліменти з ОСОБА_1 за період з 19 червня 2019 року по 06 січня 2022 року за судовим наказом № 2-н/212/563/19 від 13 червня 2019 року (а.с.23). 
24 вересня 2022 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане 24 вересня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 698. Після укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.13). 
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане 29 травня 2023 року Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, актовий запис № 1125 (а.с.14). 
Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 904 від 18.02.2022 року, складеної КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» ДОР, ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 є інвалідом з дитинства, а саме з 13.11.2014 року (протягом 7 років 2 місяців) з основним клінко-функціональним діагнозом, який не підлягає розголошенню відповідно до законодавства, а також має супутні захворювання: спастичний церебральний параліч, плоскостопість. На 2022 – 2023 року потребує медичної реабілітації, медичного спостереження інфекціоніста, ортопеда та невролога, потребує індивідуальної форми навчання, лікувального масажу, лікувальної фізкультури, ортопедичного взуття з метою часткового покращення обмеженої життєдіяльності (а.с.79-80). 
Згідно наданих виписок та чеків, дитина ОСОБА_5 також має порушення зору, у зв`язку з чим має призначення до постійного носіння окулярів (а.с.81-83). 
Згідно характеристики сім`ї ОСОБА_5 , 2013 року народження, наданої до Органу опіки та піклування Криворізькою гімназією № 4, вихованням та розвитком ОСОБА_5 займається бабуся – ОСОБА_3 , дідусь – ОСОБА_10 , вітчим – ОСОБА_4 , які приділяють достатньо уваги дитині, постійно підтримують зв`язок з класним керівником. У дитини є все необхідне: книжки, іграшки, шкільне приладдя, засоби гігієни, окреме ліжко, дитяча кімната прибрана та чиста. Рідний батько дитини ОСОБА_1 до закладу жодного разу не з`являвся (а.с.117). 
Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 165726, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Криворізька міська лікарня № 16» ДОР з 09.11.2021 року по 30.12.2021 року з діагнозом: коронавірусна хвороба, пневмонія двобічна абсцедуюча, атепічна форма. Виписаний на доліковування за місцем мешкання (а.с.90). 
Згідно характеристики з місця проживання відповідача, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2004 року. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. ОСОБА_1 проживає у квартирі з матір?ю, за свідченням сусідів ОСОБА_1 працьовитий, товариський і ввічливий, в побуті доброзичливий, чуйний, бере активну участь у громадському житті будинку (а.с.93). 
Згідно Наказу № 10 ТОВ “Трисс” від 14 вересня 2023 року, укладено договір цивільно-правового характеру – про надання послуг з ОСОБА_1 з 14 вересня 2023 року по 14 жовтня 2023 року для виконання висадки пекінської капусти та забезпечення всіх агротехнічних заходів по її вирощуванню (а.с.92 зворотній бік). 
Згідно характеристики ТОВ “Трисс” ОСОБА_1 працює в ТОВ “Трисс” в якості робітника теплиці з березня 2023 року і по теперішній час. За цей період показав себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справлявся зі своїми посадовими обов?язками. У спілкуванні з колегами рівний, доброзичливий і привітний, з партнерами і клієнтами фірми - ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером витриманий, миролюбний, сторониться конфліктних ситуацій (а.с.94). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням показів та думки малолітньої дитини, яку безпосередньо було допитано в судовому засіданні, а також задля забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, з метою забезпечення гарантованого законом права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_5 . 

Позиція апеляційного суду. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її належне виховання є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, а також він може бути тимчасовим заходом, до усунення причин позбавлення батьківських прав.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року
у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20,
від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява
№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20,
від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). 
Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 затверджений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини Служба у справах дітей разом з працівниками уповноваженого підрозділу органу Національної поліції та охорони здоров`я протягом доби після надходження повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, проводять обстеження умов її перебування, стану здоров`я та з`ясовують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування. За результатами обстеження умов перебування дитини складається акт, в якому зазначається дата, місце проведення обстеження, відомості про дитину, її батьків, інших осіб, з якими вона проживає, умови утримання дитини та стан її здоров`я, за яких обставин та з яких причин дитина залишилась без батьківського піклування, а також заходи, що були вжиті для захисту прав дитини. Цим же порядком передбачено повноваження служби у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи проводити оцінку рівня безпеки дитини з складанням відповідного акту.
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України). 
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі – Закон № 2402-III) забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 
Доводи апеляційної скарги про те, що після смерті матері дитини бабуся створила умови не спілкування з малолітньою дитиною, сім`я ОСОБА_11 не мала можливості навіть телефонувати дитині є недоведеними, оскільки в показах малолітньої ОСОБА_5 вказано, що батько декілька разів обіцяв приїхати до неї, але не приходив. До школи ніколи не приходив та не забирав, під час хвороб не допомагав з лікуванням. З початком повномаштабного вторгнення рф батько їй не телефонував, допомогу не пропонував і не надавав.
Відповідач не надав суду жодного доказу вчинення ним дій спрямованих на спілкування з донькою та участі у її вихованні, розвитку та лікуванні. Крім того, протягом всього часу розгляду справи, відповідач не виявив бажання зустрітися з дитиною. Також ні відповідач, а ні його представник, не пояснили суду, які конкретні дії будуть вживатися ним для забезпечення найкращих інтересів доньки. 
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). 
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України). 
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України). 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її житті не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки.
Верховний Суд в своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що якщо відповідач не визнав позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини, ще не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. 
Так, у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. 
У справі № 459/3411/18 (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (провадження № 61-10531св21)) суди вирішили позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, керуючись тим, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. 
З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися, як достатня підстава для відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. 
За таких обставин рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є обґрунтованим, законним та таким, що відповідати найкращим інтересам дитини.
Колегія суддів звертає увагу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (частина перша статті 169 СК України).
Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2  — залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 10 березня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича 

О.В. Свистунова