П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4938/25	
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025р. по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2025р. ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг в сумі 113 097,68грн..
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податковий борг відповідача у сумі 113 097,68грн. виник на підставі податкового повідомлення рішення за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р., строк сплати – 21.10.2024р., за період 2023 рік, яке було направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та було вручене 22.08.2024р..
У зв`язку із непогашенням податкового боргу відповідачем податковий орган звернувся до суду із даним адміністративним позовом. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025р. задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 113 097,68грн. на користь місцевого бюджету Березанської ОТГ.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення контролюючого органу від 17.06.2024р., відповідачем оскаржене в судовому порядку, не було, а тому податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власника об`єктів нежитлової нерухомості є узгодженим. Доказів сплати податкового боргу відповідачем до суду не надано.
Крім того, суд дійшов висновку, що підстави для надання пільги ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлову нерухомість, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, відсутні.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Миколаївській області.
Відповідно до Довідки-Розрахунку заборгованості станом на 23.04.2025р. заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 113 097,68грн. (а.с.9).
Вказана заборгованість виникла в результаті нарахування по податковому повідомленню-рішенню за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р..
26.07.2024р. позивач направив вказане рішення рекомендованим повідомленням та воно було отримане ОСОБА_1 22.08.2024р..
Позивач вважає, що за відповідачем обліковується борг на суму 113 097,68грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому з метою стягнення вказаного боргу звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність підстав звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.15.1.ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом
За правилами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Заявлена контролюючим органом до стягнення заборгованість відповідає визначенню податкового боргу згідно з п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної Податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Колегія суддів зазначає, що вказаними нормами законодавства передбачено право податкового органу щодо стягнення з платника податку суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого у відповідний строк.
Як вбачається із розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника податків, що сума податкового боргу у розмірі 113 097,68грн. сформувалась внаслідок прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р. у зв`язку із несплатою податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вказане податкове повідомлення-рішення направлялось рекомендованим повідомленням та вручена ОСОБА_1 22.08.2024р., а тому вказане податкове зобов`язання є узгодженим.
Судова колегія зазначає, що з моменту отримання вказаного податкового повідомлення-рішення у позивача є право оскаржити це рішення в адміністративному порядку або звернутись до суду в межах 6-місячного строку.
При цьому, у разі оскарження рішення в адміністративному порядку, строк звернення до суду із позовом становить один місяць з моменту отримання рішення про відмову у задоволенні скарги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025р. у справі №500/2276/24 погодилася із правильністю усталеної практики судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо строків оскарження рішень податкового органу, а саме:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, відмова у реєстрації податкових накладних; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , крім іншого посилається на порушення позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.
Як зазначалось вище, податкове повідомлення-рішення за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р. ОСОБА_1 отримане 22.08.2024р., а тому шестимісячний строк звернення до суду з приводу його оскарження у позивача розпочався з 23.08.2024р. та закінчився 23.02.2025р..
Відтак, в даному випадку, починаючи з 24.02.2025р. у ГУ ДПС у Миколаївській області розпочався тримісячний строк звернення до суду щодо стягнення податкового боргу, який закінчився 24.05.2025р.. При цьому, позивач звернувся до суду із цим позовом 13.05.2025р., тобто в межах строку звернення до суду.
Відповідач зазначає, що 20.09.2024р. він звернувся до позивача із скаргою на податкове повідомлення-рішення за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р. в адміністративному порядку та будь-якої відповіді не отримав. Та листом від 21.10.2024р., який відправлено 22.10.2024р., йому повідомлено про незгоду з його заявою від 20.09.2024р. про скасування ППР від 17.06.2024р..
Так, із листа ГУ ДПС у Миколаївській області від 21.10.2024р. за №22211/6/14-29-24-02-03 вбачається, що заява ОСОБА_1 від 20.09.2024р. була розглянута в порядку, передбаченому ЗУ «Про звернення громадян».
Оцінюючи вказані обставини, судова колегія зазначає наступне.
За правилами п.56.2 ст.56 ПК України у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Абзацом 1 п.56.3 ст.56 ПК України визначено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Судова колегія зазначає, що звертаючись до Березанського ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області 20.09.2024р. із скаргою на податкове повідомлення-рішення за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р., отримане 22.08.2024р., ОСОБА_1 пропустим строк на адміністративне оскарження вказаного рішення та порушив процедуру звернення, оскільки така скарга подається безпосередньо до ДПС України, а не до органу, який приймав спірне рішення.
Відтак, надаючи оцінку вказаним обставинам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не здійснив оскарження податкового повідомлення-рішення за №0623229-2411-1412-UA48060010000061913 від 17.06.2024р. ані в адміністративному порядку, ані в судовому, у зв`язку із чим строк звернення до суду із цим позовом ГУ ДПС у Миколаївській області не пропущений.
Позивач також зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист та принцип змагальності, оскільки позовна заява ГУ ДПС з додатками не була вручена належним чином, що підтверджується відсутністю доказів її отримання. Так, відповідач був позбавлений можливості подати повноцінний відзив.
Надаючи оцінку вказаному, судова колегія виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, що в додатках до позовної заяви наявні докази направлення ГУ ДПС у Миколаївській області позовної заяви з додатками на адресу ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 . із описом вкладення за номером відправлення 0505301329568 (а.с.15-16).
Крім того, ухвала про відкриття провадження відповідачем отримана 27.05.2025р..
Разом з тим, як вбачається із відповіді на відзив, позивач направив його на адресу ОСОБА_1 та додав до нього опис вкладення до цінного листа, яким було направлено позовну заяву із зазначенням номеру відправлення.
Також, з огляду на доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на наступне.
Згідно із ч.5 ст.12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною 3 ст.257 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас ч.4 ст.12 КАС України передбачає перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, а саме:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Аналогічний перелік справ визначений також у ч.4 ст.257 КАС України, яка визначає перелік справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
У свою чергу, перелік справ незначної складності визначає ч.6 ст.12 КАС України, зокрема, до таких справ відносяться:
- справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження (пункт 7);
- інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження (пункт 10).
Застосування наведених положень КАС України вже було предметом правового аналізу Верховного Суду. Так, у постанові від 13.02.2025р. у справі №580/871/24 суд касаційної інстанції сформулював такі висновки:
- у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України);
- якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України);
- за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, дійшов висновку, що адміністративна справа є справою незначної складності, у зв`язку з чим призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Колегія суддів звертає увагу, що спір про стягнення грошових коштів та спір про оскарження рішення, на підставі якого можливе таке стягнення, є різними за своїм предметом та межами судового контролю.
Наприклад, у спорах про оскарження податкового повідомлення-рішення суд досліджує правомірність визначення грошового зобов`язання. Натомість у спорах про стягнення податкового боргу предмет судового розгляду є істотно звуженим.
Верховний Суд неодноразово зазначав (наприклад, у постанові від 9.01.2024р. у справі №160/9696/22), що у спорах про стягнення податкового боргу суд перевіряє виключно факт наявності узгодженого грошового зобов`язання. Узгоджена сума податкового зобов`язання набуває статусу податкового боргу та підлягає примусовому стягненню. Суд у такій категорії справ не переглядає правомірність визначення суми грошового зобов`язання, а встановлює лише факт наявності боргу та набуття ним статусу узгодженого.
Отже, спір про стягнення узгодженого податкового боргу не є спором щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у розумінні п.4 ч.4 ст.12 КАС України та п.4 ч.4 ст.257 цього Кодексу.
Ба більше, колегія суддів звертає увагу, що п.7 ч.6 ст.12 КАС України прямо передбачає, що до справ незначної складності віднесено справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.
Вказана норма сформульована без будь-яких вартісних критеріїв або обмежень щодо ціни позову, а відтак кваліфікація спору як справи незначної складності не поставлена законодавцем у залежність від розміру заявлених до стягнення грошових сум.
Така логіка законодавця узгоджується з природою спорів про стягнення податкового боргу. Як вже зазначалося вище, суд не перевіряє правомірність визначення грошового зобов`язання, а встановлює лише факт наявності узгодженого боргу. Тому обсяг судового дослідження у такій категорії справ є обмеженим та формалізованим, що й обумовлює їх віднесення до справ незначної складності.
Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судова колегія звертає увагу, що ч.1 ст.263 КАС України регламентує випадки розгляду справи у письмовому провадженні, тобто без повідомлення учасників справи, а не визначає загальні межі застосування спрощеного позовного провадження як такого.
Так, розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження можливе як в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, так і в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи).
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених ст.263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (частина шоста статті 262 КАС України).
Отже, зазначення у ст.263 КАС України майнового критерію («сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб») стосується саме визначення порядку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження - з викликом учасників або без нього.
Указана норма не може тлумачитися як встановлення загальної заборони на розгляд у порядку спрощеного позовного провадження справ, у яких сума перевищує зазначений розмір. Іншими словами, ст.263 КАС України визначає випадки, коли справа розглядається без виклику сторін, але не встановлює граничний розмір вимог для застосування спрощеного позовного провадження в цілому.
На підставі наведеного, оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження не суперечить вищенаведеним нормам.
При цьому, що стосується доводів апелянта щодо незгоди із податковим повідомленням-рішенням, то судова колегія повторно звертає увагу на неодноразові висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 9.01.2024р. по справі №160/9696/22, що у спорах про стягнення податкового боргу суд перевіряє виключно факт наявності узгодженого грошового зобов`язання. Узгоджена сума податкового зобов`язання набуває статусу податкового боргу та підлягає примусовому стягненню. Суд у такій категорії справ не переглядає правомірність визначення суми грошового зобов`язання, а встановлює лише факт наявності боргу та набуття ним статусу узгодженого.
З огляду на вищевикладене, судова колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості звернення податкового органу до суду із відповідним адміністративним позовом.
При цьому, враховуючи те, що станом на час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів щодо самостійної сплати податкового боргу, наявні підстави для задоволення позовних вимог. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко