П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17614/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
23 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком та зобов`язання її призначити.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пенсійний орган протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком, не врахувавши страховий стаж відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 .

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.11.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно вкладиша в трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву від 27.01.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду зазначених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою від 27.01.2025 про призначення пенсії за віком.
Рішенням від 14.03.2025 у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відмовлено. Згідно з поданих документів та відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача склав 28 років 1 місяць 18 днів.
До страхового стажу не враховано періоди роботи згідно вкладиша в трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня повна дата народження та прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним – « ОСОБА_3 ». Також відсутня повна підстава внесення записів про фактично відпрацьований час у колгоспі. У наданій копії з книги обліку трудового стажу колгоспників прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », та наявні виправлення у відпрацьованих людино-днях, не завірені належним чином.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04.06.2025 у справі №683/985/25, встановлено факт належності ОСОБА_1 вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_2 - серія НОМЕР_1 , заведеної 20 травня 1986 року, та відомості відпрацьованих людино-днів та заробітку в СТОВ «Случ» с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області за 183, 1986-2003 роки.
Позивач звернувся 05.08.2025 до відповідача із заявою про приєднання рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04.06.2025 у справі №683/985/25 до заяви про призначення пенсії від 27.01.2025 року та призначити пенсію з 27.01.2025.
Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області листом від 20.08.2025 у призначенні пенсії за віком відмовило. Враховуючи те, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04.06.2025 у справі №683/985/25 не покладено на органи Пенсійного фонду України зобов`язань щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, тому для обчислення страхового стажу з урахуванням зазначеного судового рішення та можливості призначення пенсії необхідно особисто звернутись з заявою до сервісного центру обслуговування громадян Пенсійного фонду України, або подати заяву та документи, завірені електронним цифровим підписом через вебпортал Пенсійного фонду України.
Позивач, вважаючи порушеним його право на пенсійне забезпечення, звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
З огляду на встановлений рішенням Старокостянтинівського районного суду від 04.06.2025 факт належності позивачу вкладиша до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 та підтверджені цим рішенням відомості про відпрацьовані людино-дні й заробіток у СТОВ «Случ» за 1983, 1986–2003 роки, Пенсійний фонд зобов`язаний зарахувати зазначені періоди роботи до страхового стажу, оскільки недоліки ведення трудової документації не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржило його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу не враховано періодів роботи згідно вкладиша в трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня повна дата народження та прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним – « ОСОБА_3 ». Також відсутня повна підстава внесення записів про фактично відпрацьований час у колгоспі. У наданій копії з книги обліку трудового стажу колгоспників прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », та наявні виправлення у відпрацьованих людино-днях, не завірені належним чином.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій та надання соціальних послуг визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі — Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV у солідарній системі призначаються такі види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом право на таку пенсію мають особи після досягнення 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного цією нормою, який для періоду звернення з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року становить не менше 32 років.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісячно сплачені страхові внески у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу на умовах законодавства, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У свою чергу, відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв у ній.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ та частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Отже, законодавством встановлено пріоритетність відомостей, що містяться у трудовій книжці, при підтвердженні трудового (страхового) стажу.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі — Порядок), визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за її відсутності або відсутності відповідних записів у ній стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, архівними установами, а у разі їх відсутності — на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 20 Порядку у випадках відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, а також наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються відомості з реєстру застрахованих осіб, довідки, виписки з наказів, особові рахунки, відомості про нарахування заробітної плати, письмові трудові договори та інші документи, що містять дані про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі — Інструкція №58), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 2.4 Інструкції №58 передбачено, що записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення вносяться на підставі відповідних наказів (розпоряджень) і повинні точно відповідати їх змісту, виконуються акуратно та у встановленому порядку. У разі виявлення неправильного або неточного запису його виправлення здійснюється власником або уповноваженим ним органом за місцем внесення такого запису. Відповідно до пункту 2.6 Інструкції власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний сприяти працівникові у внесенні необхідних виправлень. Згідно з пунктом 4.1 Інструкції у разі звільнення всі записи про роботу засвідчуються підписом керівника або уповноваженої особи та печаткою підприємства.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язок щодо ведення, обліку та належного оформлення трудових книжок покладено на роботодавця, а недоліки їх ведення не можуть покладатися у вину працівникові та позбавляти його права на зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу і реалізацію права на пенсійне забезпечення.
Зазначений підхід узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постановах від 02.02.2018 у справі №677/277/17, від 26.06.2019 у справі №423/3762/16-а, від 11.07.2019 у справі №683/737/17, відповідно до якої відповідальність за організацію ведення, облік, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, а недотримання правил їх ведення може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
З огляду на наведене, позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а його право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від якості виконання відповідних обов`язків посадовими особами роботодавця. На особу не може покладатися тягар доведення достовірності відомостей, внесених до її трудової книжки.
Сам факт наявності виправлень чи окремих неточностей у документах не може бути підставою для виключення відповідних періодів роботи зі страхового стажу, оскільки працівник не відповідає за належність оформлення кадрової документації. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, де зазначено, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення.
При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності чи недостовірності спірних записів у трудовій книжці позивача.
З урахуванням встановленого рішенням Старокостянтинівського районного суду від 04.06.2025 юридичного факту належності позивачу вкладиша до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , а також підтверджених цим рішенням відомостей про відпрацьовані людино-дні та отриманий заробіток у СТОВ «Случ» за 1983, 1986–2003 роки, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, а орган Пенсійного фонду зобов`язаний врахувати їх при вирішенні питання про призначення пенсії, оскільки недоліки ведення трудової документації не можуть позбавляти особу права на пенсійне забезпечення.
З урахуванням установленого рішенням Старокостянтинівського районного суду від 04.06.2025 факту належності позивачу вкладиша до трудової книжки та підтверджених цим рішенням відомостей про його трудову діяльність у СТОВ «Случ» за 1983, 1986–2003 роки, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу, а відмова органу Пенсійного фонду у їх врахуванні є протиправною.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, а для вирішення питання про призначення пенсії необхідно здійснити повторну оцінку поданих документів з урахуванням правових висновків суду, ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.
Щодо розподілу судових витрат понесених позивачем на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вказаних норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалено рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України(заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 року у справі №826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Беручи до уваги предмет спору, складність справи та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, відшкодований судом першої інстанції на користь позивача в розмірі 1000,00 грн співмірний із складністю справи та наданими послугами та відповідає вимогам розумності та справедливості.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.