Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026  	Справа №607/26483/25 Провадження №2-а/607/49/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого: Дзюбановського Ю.І.,
при секретарі судового засідання: Канюці Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в порядку спрощеного провадження справу із викликом сторін за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про скасування постанови від 03.12.2025 №498 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП,

за участю: представника відповідача – Цюх Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Тернопільської міської ради про скасування постанови від 03.12.2025 №498 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову зазначила, що дану постанову вважає необгрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, винесену з порушенням вимог статей 245, 268, 276, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи, при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в її діях є умисні чи вчинені з необережності ознаки проступку, за які законом встановлено адміністративну відповідальність, а також при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при винесенні рішення про накладення адміністративного рішення їй не роз`яснювались права, визначені статтею 268 КУпАП України. Позивач стверджує, що протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАД №746137 та серії ВАД №746138 від 11.11.2025 складені інспекторами СЮП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області Стефановською І.В. та Гаценко В.В. безпідставно та з грубим порушенням норм КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року, зокрема перед складанням та під час складання протоколів поліцейські не спілкувалась з особами, що вказані як свідки, та не отримувала від таких осіб жодних усних чи письмових пояснень; жодних доказів про здійснення нею продажу слабоалкогольного напою неповнолітній ОСОБА_2 та тютюнового виробу неповнолітній ОСОБА_3 поліцейськими не було здобуто та у протоколі не вказано, а лише зазначено, що до протоколу додається «матеріали адміністративної справи»; поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою спростування її доводів умисно без будь-яких доказів зазначили неправдиву інформацію про те, що вона не видавала чеку за покупку; поліцейські у протоколах допустили виправлення у даті розгляду адміністративної справи, що заборонено п.7 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перед складанням, під час складання та після складання протоколів серії ВАД №746137та серії ВАД №746138 від 11.11.2025 року не роз`яснювали їй права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, як це визначено статтею 256 КУпАП та п.11 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; у протоколах серії ВАД №746137 та серії ВАД №746138 від 11.11.2025 року поліцейські неправомірно зазначили, що до протоколів додаються матеріали адміністративної справи хоча за визначенням - саме протокол є частиною матеріалів адміністративної справи і у протоколі слід відзначати про долучення саме окремих документів (пояснень свідків пояснень особи, яка притягається, фото чи відеодокази, предмети, що були предметом правопорушення, документи, чеки тощо), котрі поліцейськими зібрано, вивчено і на підстав вивчення яких поліцейські складають протокол. Вважає, що обставини правопорушення, що викладені в оскаржуваній постанові №498 та протоколах не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами, потерпілі відсутні, матеріальну шкоду нікому не заподіяно, речі не вилучалися, огляд місця події не проводився, відсутні фіскальні чеки про продаж товарів неповнолітнім, перевірка асортименту товару у магазині щодо наявності ідентичного товару, що нібито проданий неповнолітнім, поліцейськими не здійснювалась, вимога поліцейських до позивача про надання товарного обліку про прихід-розхід у магазині щодо спірного товару не висувалась, а також загальне зазначення у спірних протоколах про те, що до протоколу додаються матеріали без зазначення, які саме матеріали додаються та без ознайомлення позивача із такими матеріалами, оскільки поліцейські також не малі жодного уявлення про існування доказів її вини, а вже після складення протоколу шляхом незаконного впливу на неповнолітніх, відібрали у них пояснення. Про вказане свідчить те, що з пояснень неповнолітніх свідків вбачається, що такі були опитані в присутності соціального педагога ОСОБА_6 , котрий не був присутній на так званому впізнанні у магазині, коли поліцейські ОСОБА_7 заводила їх в магазин близько 15.07 години 11.11.2025. Тобто, пояснення від неповнолітніх відбиратись у присутності соціального педагога ОСОБА_6 вже після складення щодо позивача протоколів про адміністративні правопорушення 11.11.2025, про ще підтверджували і самі поліцейські під час складення протоколів, тобто поліцейськими вчинене підробку доказів у даній адміністративній справі. За таких обставин, у справі відсутні докази вчинення нею адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 156 КУпАП. Таким чином обставини правопорушення викладені в протоколах є неконкретизованими, а докази у справі суперечливими та не підтверджують факту продажу товару, передбаченого диспозицією ч. 2. ст. 156 КУпАП неповнолітнім особам належним суб`єктом правопорушення.
26 грудня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на наступне. Під час розгляду матеріалів адміністративної справи встановлено, що постанова була винесена у межах повноважень, на підставі належних матеріалів адміністративної справи з дотриманням вимог КУпАП, а доводи позивача зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП включає об`єкт - громадський порядок у сфері торгівлі; об`єктивну сторону - факт продажу тютюнових виробів неповнолітній особі; суб`єкт - повнолітня особа що, здійснює продаж; суб`єктивна сторона - прямий умисел. У межах адміністративного провадження до матеріалів справи було долучено: протокол про адміністративне правопорушення; письмові пояснення неповнолітнього; рапорт посадової особи (інспектора капітана поліції Гаценко В.В); пояснення самої ОСОБА_1 ; електронний рапорт працівників поліції стосовно повідомлення на спецлінію 102; електронна квитанція про здійснення покупки; супровідна документація. Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що позивач вчинила продаж слабоалкогольного напою та тютюнових виробів неповнолітнім особам, що прямо заборонено ч. 2 ст. 156 КУпАП. За вказаними фактами було складено два протоколи про адміністративні правопорушення, які стали підставою для розгляду справи адміністративною комісією та винесення оскаржуваної постанови. Твердження позивача про «відсутність доказів» є безпідставним та спростовується матеріалами справи , які були досліджені комісією у сукупності. Як вказує ст. 251 КУпАП, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в т.ч пояснення, свідчення, протоколи, акти тощо. Щодо визнання позивачем факту продажу та вини, особливої уваги заслуговує обставина, яку позивач умисно не зазначає у позовній заяві, а саме під час ознайомлення із матеріалами справи про адміністративне правопорушення у кабінеті секретаря адміністративної комісії, позивач особисто визнала факт продажу та свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Зазначена поведінка позивача свідчить про усвідомлення нею протиправності своїх дій; наявність фактичного складу правопорушення; недобросовісність процесуальної поведінки, оскільки у позові вона займає протилежну позицію. Відповідно до загальних засад адміністративного судочинства та принципу добросовісності, сторона не може одночасно визнавати факт правопорушення поза судом і заперечувати його у суді. Посилання позивача на нібито істотні порушення під час складання протоколів є формальними та такими, що не вплинули на можливість встановлення обставин справи. Адміністративною комісією було з`ясовано всі істотні обставини, досліджено матеріали справи в сукупності, надано оцінку поясненням позивача та іншим доказам. Жодних доказів того, що зазначені позивачем недоліки позбавили її права на захист або призвели до неправильного вирішення справи, позивачем не надано. Щодо накладання одного адміністративного стягнення, доводи позивача про порушення ст. 36 КУпАП є безпідставними оскільки адміністративною комісією було накладено стягнення у межах санкції, передбаченої законом, з урахуванням характеру правопорушення та особи правопорушника. Постанова відповідає вимогам закону та не порушує прав позивача. Разом з тим комісія діяла відповідно до вимог ст. 33, 38, 221, 244-4, 254 КУпАП і мала достатню сукупність доказів для прийняття рішення. Вимоги про закриття провадження за п. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події правопорушення) є безпідставними, оскільки у справі є пояснення учасників, документальні підтвердження порушення, заява про факт продажу неповнолітнім. Враховуючи вище викладене, представник відповідача просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
12 січня 2026 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що в обґрунтуванні своїх заперечень представник Виконавчого комітету Тернопільської міської ради зазначає, що постанова була винесена в межах повноважень на підставі належних матеріалів адміністративної справи з дотриманням вимог КУпАП, втім всі доводи представника відповідача є формальними, не містять конкретики, жодним чином не спростовують відомості зазначені нею в позовній заяві та такими, що не відповідають дійсності і спрямовані на введення суду в оману. Зокрема у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позивачем було фактично визнано свою провину у вчиненні правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП в присутності секретаря комісії під час ознайомлення з матеріалами справи, але це не відповідає дійсності, оскільки позивач в протоколах про адміністративне правопорушення, в поясненнях до протоколів, в запереченнях до протоколів, поданих на розгляд адміністративній комісії, неодноразово зазначала, що не вчиняла вказаного правопорушення, не змінювала своєї позиції з цього питання і вчиняла всі законні дії для свого захисту та доведення своєї невинуватості. А секретар комісії при видачі ОСОБА_1 . Постанови №498 по справі про адміністративне правопорушення від 03.12.2025, знаючи позицію ОСОБА_1 щодо її невинуватості, вчиняла тиск на позивача та вимагала терміново сплати штраф. Крім того підтримує всі відомості, зазначені нею в позовній заяві і вважає, що матеріали адміністративної справи не містять жодних належних доказів, що саме позивачем було скоєно адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП, потерпілі по справі відсутні, матеріальну шкоду нікому не заподіяно, речі не вилучалися, огляд місця події не проводився, відсутні фіскальні чеки про продаж товарів неповнолітнім, перевірка асортименту товарів у магазині щодо наявності ідентичного товару, що нібито проданий неповнолітнім, поліцейськими не здійснювалась, вимога поліцейських до позивача про надання товарного обліку про прихід-розхід у магазині щодо спірного товару не висувалась, крім того було зроблено загальне зазначення у спірних протоколах про те, що до протоколу додаються матеріали без зазначення які саме матеріали додаються та без ознайомлення позивача із такими матеріалами, оскільки поліцейські також на момент складання протоколів не мали жодного уявлення про існування доказів моєї вини, а вже після складення протоколу шляхом незаконного впливу на неповнолітніх відібрали у них пояснення. За сукупності наведених обставин, твердження та аргументи відповідача, що викладені його представником у відзиві на позовну заяву, є формальними, необгрунтованими, бездоказовими такими, що суперечать чинному законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду в аналогічних спорах. Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити в повному обсязі. 
Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пояснення викладенні у відзиві на позовну заяву. Вважає, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною, а тому підстави для її скасування відсутні. 
Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтується позов, а також вивчивши відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, встановив наступне.
Судом встановлено, що інспектором СЮП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гаценко В.В. 11.11.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 11.11.2025 близько 15 год. 15 хв. продавець продуктового магазину "Продукти", що за адресою м. Тернопіль, вул. Петриківська, 16-38, ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці, здійснила продаж тютюнового виробу, а саме "Heets" в кількості 1 штуки, вартістю 95 грн неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому чек не видавався, чим порушила вимоги ст. 15-3 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. 
Також, інспектором СЮП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Стефановською І.В. 11.11.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 11.11.2025 близько 15 год. 05 хв. продавець продуктового магазину "Продукти", що за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці, здійснила продаж алкогольного напою, а саме пива "Бермікс", ємкістю 0,5л із вмістом спирту 2,5%, в кількості 1 штуки, вартістю 37 грн неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому чек не видавався, чим порушила вимоги ст. 15-3 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. 
Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради №498 від 03.12.2025, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.
Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, з наступних міркувань. 
Частина 2 ст. 156 КУпАП, передбачає, зокрема, відповідальність працівника підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування за продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР). 
Відповідно до частини 1 статті 15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особам, які не досягли 18 років. 
Відповідно до частин 5, 6 вказаної статті Закону №481/95-ВР, якщо у продавця пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння виникли сумніви щодо досягнення 18-річного віку покупцем, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, продавець повинен звернутися до такого покупця з вимогою пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що підтверджує його вік. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння такій особі забороняється. 
Згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до матеріалів справи, адміністративною комісією під час розгляду справи про адміністративне правопорушення досліджено: протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАД №746137 від 11.11.2025 та серії ВАД №746138 від 11.11.2025, в яких зафіксовані фактичні обставини адміністративних правопорушень, з якими ОСОБА_1 ознайомилася та поставила підписи; пояснення неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , квитанціями про оплату товару в магазині; фототаблицями, з яких було встановлено наявність придбаного тютюнового виробу та алкогольного напою та наявністю товарів на полицях магазину.
Вказані документи у розумінні статті 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення. 
Суд зауважує, що заборона продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років, та наділення продавця правом отримувати у покупця документи, які підтверджують його вік, спонукає дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію, а відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж, у зв`язку з цим, забороненого товару неповнолітній особі, не може бути підставою звільнення від відповідальності. 
Таким чином позивач був зобов`язаний отримати від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на час подій не досягли 18-річного віку, документи, що підтверджують їх вік, а за відсутності таких документів відмовити останнім у здійсненні продажу слабоалкогольного напою та тютюнового виробу. 
Посилання позивача на те, що поліцейські не спілкувалися з особами, що вказані як свідки та не отримували від таких осіб жодних усних чи письмових пояснень, суд вважає необгрунтованими, оскільки у неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбирали пояснення при складанні адмінматеріалів, які були долучені до протоколу, а також наявні в матеріалах адміністративної справи. 
Щодо відсутності жодних доказів про здійснення ОСОБА_1 продажу слабоалкогольного напою та тютюнового виробу неповнолітнім, то слід зазначити, що до протоколів долучено докази, які вказують на наявність складу зазначених правопорушень, зокрема квитанції про оплату з мобільного додатку та ілюстровані фототаблиці, з яких було встановлено наявність придбаного тютюнового виробу та алкогольного напою та наявністю товарів на полицях магазину.
Щодо твердження позивача про відсутність фіскального чеку про здійснення продажу товару, то слід зазначити, що наявність будь-якого розрахункового документу не визначена законодавством як обов`язкова для встановлення наявності складу даного правопорушення, а також для підтвердження вини особи, яка здійснила такий продаж. 
Разом з тим відсутність фіскального чеку на реалізацію слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів може свідчити про подію і склад іншого адміністративного правопорушення у сфері порушення правил торгівлі, відповідальність за яке передбачена КУпАП, що не є предметом даного спору, про недотримання суб`єктом господарювання положень ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також про намір уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Суд не бере до уваги посилання позивача щодо того, що у протоколах було допущено виправлення у даті розгляду адміністративних справ, оскільки за змістом протоколи та зібраними доказами, фабулою інкримінованого адміністративного правопорушення і диспозицією частини 2 статті 156 Кодексу встановлено, що уповноважена особа здійснювала розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме у день вчинення правопорушення та відібрання пояснень у ОСОБА_1 та свідків. Описки або не точності допущенні відповідачем при складенні протоколів у даті розгляду не може бути підставою для скасування такої постанови. 
Окрім цього судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення процедури розгляду справи або порушення прав позивача під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності. Зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КпАП України.
Отже, виходячи з викладеного, адміністративною комісією повно та всебічно розглянуто справу про адміністративне правопорушення по даному факту, досліджено усі докази, додані до матеріалів справи та правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 , що підтвердилося і у ході розгляді справи у суді. 
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача, викладені в адміністративному позові не знайшли свого підтвердження, оскільки вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 156 КУпАП доведена у повному обсязі, доводи позивача спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за частиною 2 статтею 156 КУпАП, яка встановлює адміністративну відповідальність за порушення продажу слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітнім особам, що потягло за собою накладення штрафу в сумі 6800,00 грн., а відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем та не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 132, 139, 241- 246, 286 КАС України, суд – 

УХВАЛИВ: 

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про скасування постанови від 03.12.2025 №498 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Тернопільська міська рада, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль. 

Рішення суду складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий суддя	Ю. І. Дзюбановський