Справа № 182/5480/25
Провадження № 1-кп/0182/204/2026 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.03.2026 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 
секретар судового засідання      ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2025 за № 12025041340000744 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – с. Менжинське Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, не працює, не заміжня, на утриманні нікого немає, зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України вважається такою, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора       ОСОБА_4 ,
потерпілого       ОСОБА_5 , 
обвинуваченої        ОСОБА_3 ,
захисника     ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ з власного пристрою),

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

17 травня 2025 року обвинувачена ОСОБА_3 орендувала будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_5 , та з того часу почала проживати за вищевказаною адресою спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 .
06.07.2025 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з приміщення орендованого нею домоволодіння. Так, 06.07.2025 приблизно о 15:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в орендованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає зі сторонніх осіб, в присутності ОСОБА_7 , який з нею не перебував у злочинній змові та якому вона не повідомила про свій злочинний намір і ввела його в оману щодо справжнього наміру своїх дій, зі спальної кімнати таємно викрала телевізор LG 55UM7450PLA s/n 001MAJML9628, ринкова вартість якого, згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 1834 від 24.07.2025 становить 16 500 грн. 00 коп., чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 16 500 грн. 00 коп. Після чого ОСОБА_3 викраденим майном розпорядилася на власний розсуд.
Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення /злочин/, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиція сторони захисту 

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину свою визнала у повному обсязі та суду показала, що з 17.05.2025 орендувала житло за адресою: АДРЕСА_3 у потерпілого. Жила у вказаному будинку разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 . У липні 2025 року у неї не вистачило грошей, щоб заплатити за оренду будинку. Вона б змогла заплатити до 05.07.2025, попросила у потерпілого відстрочки на 1 день. Вона тоді наразі не працювала, а її співмешканцю затримували виплату заробітної плати. Вона заклала телевізор до ломбарду за 3 500 грн., хотіла потім його викупити. Гроші відправила потерпілому за оренду будинку. Наступного дня, після того, як вона заклала телевізор, до них прийшов потерпілий і вигнав їх. Через 2 тижні телевізор вона викупила і повернула потерпілому. 
Потерпілий свого дозволу на те, щоб вона заклала телевізор не давав. Вона у нього такого дозволу і не запитувала. Співмешканцю – ОСОБА_7 вона теж нічого не говорила, а він нічого і не запитував. Вона просто попросила ОСОБА_7 допомогти їй віднести телевізор до ломбарду. Разом віднесли, заклали телевізор, грошові кошти вона перерахувала потерпілому. ОСОБА_7 не знав, що власник будинку їй не давав дозволу здати телевізор в ломбард. Наступного дня, після того як вона заклала телевізор, до них приїхав потерпілий. Це було після роботи. Потерпілий почав виганяти їх з будинку. Вона просилася переночувати хоча б одну ніч у будинку, але потерпілий не дозволив. Потерпілий викликав поліцію. 
Пізніше телевізор викупила за власні грошові кошти і повернула його потерпілому. У скоєному розкаюється. Запевнила, що більше такого робити не буде. Просить не позбавляти її волі, зробила належні висновки.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 – адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, просив врахувати, що його підзахисна визнала свою вину, розкаялася у вчиненому, спричинена потерпілому майнова шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна і потерпілий не має претензій матеріального характеру до обвинуваченої. Просив призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання із застосуванням ст. 75 КК України. 

Позиція потерпілого

Потерплий ОСОБА_5 у судовому засіданні суду показав, що у нього з обвинуваченою неприязних відносин не було. Вона дійсно зі співмешканцем орендували у нього житло по АДРЕСА_3 . У липні 2025 року він йшов по вулиці та побачив, що стоять працівники поліції біля його будинку. Він у них запитав, чому вони стоять. Вони йому показали файл на телефоні з фото телевізора та запитали чи це його телевізор. Він сказав, що ніби його. Дочекалися, поки додому прийшла ОСОБА_3 зі своїм співмешканцем і разом зайшли до будинку. Вже у будинку побачили, що телевізора немає. Тоді він розірвав з ними договір оренди і вигнав їх з будинку. Вони не хотіли йти, але за допомогою працівників поліції йому це вдалося. Потім ОСОБА_3 викупила телевізор і повернула його йому.
Дозволу на продаж та заклад майна він не надавав. Він надавав дозвіл лише на користування. Обвинувачена повернула йому телевізор через пару тижнів, після того, як він написав заяву до поліції. Другого майна з будинку не зникало. Спричинена йому майнова шкода відшкодована у повному обсязі. 

Оцінка суду

У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Враховуючи показання обвинуваченої та потерпілого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд вважає, що дії ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

Призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Призначаючи покарання обвинуваченій суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України). 
Також суд враховує обставини справи та особу винної.
Так, ОСОБА_3 , згідно ст. 89 КК України вважається такою, що не має судимості (а.п. 61-62). Має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо (а.п. 56). Є працездатною особою, однак офіційно не працевлаштована, не заміжня, на утриманні нікого немає (за рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.07.2025 стосовно своїх трьох неповнолітніх дітей позбавлена батьківських прав). На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а.п. 64, 69).
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), добровільне відшкодування завданого збитку (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України). 
При цьому, судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці нею свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що вона більше подібного не вчинить і бажає виправитись. 
Добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, підтверджується показами потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні про отримання ним від обвинуваченої належного йому телевізора.
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано її дії, у виді позбавлення волі. 
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає. 
Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої - визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність претензій матеріального характеру від потерпілого, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо неї ч. 1 ст. 75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України. 
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 

Вирішення питання про запобіжний захід 

Стосовно ОСОБА_3 застосовано ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.08.2025 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Строк дії запобіжного заходу – домашнього арешту до 28.10.2025. Після 28.10.2025, у даному кримінальному провадженні, під час судового розгляду, строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту закінчився і судом не продовжувався. 
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирішення питання про долю речових доказів 

Суд вирішує долю речових доказів відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Речові докази:
- телевізор LG 55UM7450PLA s/n 001MAJML9628, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити останньому;
- оптичний диск з відеозаписом, датований 06.07.2025 з відеокамери ломбарду «Гарант», який долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирішення питання про процесуальні витрати

Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи, згідно довідки в сумі 424 грн. 08 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3  визнати винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. 
На підставі п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_3 , у даному кримінальному провадженні, закінчився. 
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази:
- телевізор LG 55UM7450PLA s/n 001MAJML9628, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити останньому;
- оптичний диск з відеозаписом, датований 06.07.2025 з відеокамери ломбарду «Гарант», який долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 424 (чотириста двадцять чотири) грн. 08 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1