Справа № 752/25088/25 
Провадження №: 2/752/1618/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кирильчук І. А.,
секретаря судового засідання Сінчук І. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року адвокат Романцова Т. В., яка діє від імені та в інтересах  ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 11500, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») заборгованості за кредитним договором № 2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року в загальному розмірі 159 956,71 доларів США та суми плати здійсненої стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») укладено кредитний договір №2615/0308/71-019. Цього ж дня, 21 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір №2615/0308/71-019-Z-19, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстрованим в реєстрі за №1317. 

Зазначає, що надалі у кредитний договір №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року та іпотечний договір №2615/0308/71-019-Z-19 від 21 березня 2008 року неодноразово було внесено зміни шляхом укладення Договору про внесення змін та доповнень №1 від 21 березня 2008 року, Договору про внесення змін та доповнень №2 від 25 жовтня 2011 року, Договору про внесення змін та доповнень №3 26 жовтня 2011 року, Додаткової угоди №4 від 18 квітня 2012 року якими змінювалися розмір тіла кредиту та розміри відсоткових ставок за користування кредитом.

25 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., за реєстровим № 1306, 1307, право вимоги ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року було відступлено ПАТ «Дельта Банк». 15 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., за реєстровим № 937, право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року право вимоги ПАТ «Дельта Банк» було відступлено ПАТ «Альфа-Банк».

03 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., на підставі статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по кредитному договору №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом - 119 846,75 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок шість доларів США 75 центів) дол. США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 40 109,96 (сорок тисяч сто дев`ять доларів США 96 центів) дол. США.

11 серпня 2016 року постановою заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В.В. відкрито виконавче провадження №51893621 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. №11500 від 03 червня 2016 року.

Представник позивача стверджує, що виконавчий напис нотаріуса містить суми боргу, що не відповідають дійсності, зокрема через необґрунтоване збільшення тіла кредиту, яка суперечить суті кредитного зобов`язання та умовам кредитного договору №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року та внесених до нього змін. Вказує, що 23 жовтня 2021 року представником стягувача - АТ «Альфа Банк» Жувако К.В. на адресу Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було надіслано заяву про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 51893621 за вих. 91937-34-б/б. 04 вересня 2025 року постановою Головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. виконавчий документ - виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. № 11500 виданий 03 червня 2016 року повернуто стягувачу. Майже через шість років після фактичного припинення зобов`язання позивача перед відповідачем державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що свідчить про існування потенційної загрози повторного звернення до примусового виконання виконавчого напису незважаючи на відсутність правових підстав для цього.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 не отримувала жодного повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення у період вчинення виконавчого напису нотаріуса, сума тіла кредиту нарахована безпідставно та не відповідає дійсному залишку заборгованості, оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, статтям 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 рокув частині відсутності підтвердження безспірності заборгованості, стягнення проведено з порушення процедури повідомлення боржника та вчинення виконавчого напису.

У зв`язку з вказаним просить позов задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І.А.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 позовну заявку прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 10 листопада 2025 року 10:30 год.  

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Т. В. про витребування доказів задоволено. Витребувано в АТ «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд., 100) належним чином засвідчені копії матеріалів, які були подані банком для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , та на підставі яких було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., від 03 червня 2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 11500.

Ухвалу суду від 17 жовтня 2025 року АТ «Сенс Банк» отримало в електронному суді 19 жовтня 2025 року, про що свідчить довідка суду про доставку електронного документу.

На підготовче судове засідання, призначене на 10 листопада 2025 року, представник відповідача не з`явився, витребувані документи суду не надіслав. У зв`язку із чим розгляд справи було відкладено на 02 грудня 2025 року о 10:00 год.

На підготовче судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року, представник відповідача не з`явився, витребувані документи суду не надіслав, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, хоча був належним чином повідомлений, про що свідчить довідка суду про доставку електронного документу.

02 грудня 2025 року до суду через «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача - Романцової Т. В. про закриття підготовчого провадження у справі, у якій остання зазначила, що позивач не наполягає на повторному витребуванні в АТ «Сенс Банк» належним чином засвідчені копії матеріалів, які були подані банком для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , та на підставі яких було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., від 03 червня 2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 11500. Оскільки банк виступає відповідачем і є безпосередньо зацікавленою стороною у формуванні доказової бази, саме на ньому лежить обов`язок подати суду належні та допустимі докази, що підтверджують підстави для вчинення спірного виконавчого напису. Відсутність таких доказів свідчить про неможливість встановити безспірність заборгованості, що є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису.

На жодне підготовче судове засідання відповідач не з`явивя, відзиву не подавав та з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 січня 2026 року на 11 годину 00 хвилин.

У зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи було відкладено на 12 лютого 2026 року о 12 год 00 хвилин.
У судове засідання, призначене на 12 лютого 2026 року, представники відповідача не з`явивя, про час і дату розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить довідка суду про доставку електронного документу. З будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 

Представник позивача у судове засідання, призначене на 12 лютого 2026 року, не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 03 червня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис № 11500, яким стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка є боржником за кредитним договором №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року, укладеним з ВАТ «Сведбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за реєстровим № 937 від 15 червня 2012 року є ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, становить 159956,71 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 119 846,75 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок шість доларів США 75 центів) дол. США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 40 109,96 (сорок тисяч сто дев`ять доларів США 96 центів) дол. США. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10 жовтня 2013 року по 10 квітня 2016 року.

У подальшому, постановою заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В.В. від 11 серпня 2016 року на підставі виконавчого напису № 11500 від 03 червня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., відкрито виконавче провадження ВП №51893621.

Як вбачається з листа № 115645-34-б/б від 09 грудня 2019 року у АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 фінансових претензій за кредитним договором №2615/0308/71-019 від 21 березня 2008 року не має з огляду на набуття банком права власності на предмет іпотеки - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Галунько Л.І. від 22 жовтня 2021 року у ВП № 51893621 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 4488001,39 грн.

Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бабенко О.О. від 04 вересня 2025 року у ВП № 51893621 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис № 11500, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. повернуто стягувачу.

За приписами статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 зареєстрований у Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно із підпунктом 1.2 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису) для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченого договору, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

Пунктом 8 зазначеної вище Постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

При цьому, у вчиненому спірному виконавчому написі № 11500 від 03 червня 2016 року взагалі не вказано, на підставі яких документів останній було вчинено.

У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. 

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15.

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19 дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., яка діє від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. згідно договору про заміщення приватного нотаріуса, укладеного 10 липня 2024 року наказ № 699/6 від 11 липня 2024 року, судом установлено, що на підставі Додатку 45 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил нотаріального діловодства» від 22 грудня 2010 року №3253/45, 20 січня 2020 року було складено Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який погоджено протоколом № 4 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 січня 2020 року. Таким чином на підставі акту відбулося знищення документів, на підставі яких вчинялись у 2016 році виконавчі написи, за закінченням терміну зберігання.

Тоді як, відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про безспірність зобов`язання позивача перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Доказів про направлення позивачеві вимоги відповідача про усунення наявної заборгованості за кредитним договором також не надано. Не надано і доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача було надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Відсутні і докази того, що позивач, як боржник, повідомлявся нотаріусом про те, що починається процедура вчинення ним виконавчого напису, що є одним із обов`язкових етапів вчинення виконавчого напису.

Отже, відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення суми заборгованості з позивача.

Крім того суд зауважує, що повернення виконавчого документа стягувачу передбачено статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (пункт 1 частини першої). 

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню.

Водночас, статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено закінчення виконавчого провадження. Так, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої). 

Повернення виконавчого документа стягувачу, правові підстави якого передбачено статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не є тотожним закінченню виконавчого провадження, правові підстави якого передбачені статтею 39 вказаного Закону.

Порівняльний аналіз підстав зазначених процесуальних дій свідчить про те, що повернення виконавчого документа, на відміну від закінчення виконавчого провадження, не має остаточного і незворотного характеру, адже Закон України «Про виконавче провадження» у частині п`ятій статті 37 передбачає повторне пред`явлення до виконання виконавчого документу після його повернення.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. 

За таких обставин, суд встановив, що під час вчинення спірного виконавчого напису № 11500 від 03 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. не було дотримано вимог чинного законодавства щодо процедури його винесення та перевірки безспірності вимог відповідача, а отже, вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору. 

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року в справі №743/1481/21, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Враховуючий той факт, що позивачказвільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню з відповідача АТ «Сенс Банк» в дохід держави у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись статями 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, 

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 11500 від 03 червня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»заборгованості в розмірі 159956,71 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», код ЄДРПОУ: 23494714, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду виготовлено 20 лютого 2026 року.
Суддя     І. А. Кирильчук