Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/908/21 
Провадження № 2/499/1/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

07 квітня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою виконуючого обов`язків керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року заступник керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області Котормус С.П. в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду з позовом до Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №964-VII від 30 січня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області (за межами населеного пункту)»;
- скасувати рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Іванівській районній державній адміністрації Одеської області Маршук Т.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 14.02.2020 року, індексний номер 51134193, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443;
- припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443;
- стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 6810 грн.

В обґрунтування позовних вимог заступник керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області зазначив, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 26.09.2018 року № 15-6156/13-18-ОГ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, згідно акту приймання передачі від 27.09.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області передано у комунальну власність Коноплянської сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області земельну ділянку з кадастровим номером 5121882000:01:002:0488 загальною площею 32,3738 га, з цільовим призначенням: 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), зі встановленими обмеженнями - землі, що відносяться до земель водоохоронної зони та охоронної зони, навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи, що підтверджується актом приймання-передачі землі від 27.09.2018 року.
У подальшому на підставі заяв громадян про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства вищевказані поділені земельні ділянки площею по 2 га та передано громадянам у власність.
Рішенням Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області від 18.12.2019 року№897-VІІ надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443 (землі запасу), розташованої на території Коноплянської сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням Коноплянської сільської ради від 30.01.2020 року № 964-VII затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 5121882000:01:002:0443, що розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Іванівській районній державній адміністрації Одеської області Маршук Т.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 14.02.2020 року (індексний номер 51134193), 14.02.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443 (РНОНМ 1970849951218, номер запису про право власності 35510408).
Позивач вважає, що Коноплянською сільською радою здійснено розпорядження земельною ділянкою всупереч положень Земельного та Водного кодексів України, оскільки сільською радою передано у приватну власність земельну ділянку за рахунок земель водного фонду - прибережної захисної смуги річки Великий Куяльник, що є підставою для визнання незаконним рішення сільської ради, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності, виходячи з наведених підстав.

Не погоджуючись з заявленим позовом, представником Коноплянської сільської ради було подано відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зважаючи на таке. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 15 березня 2018 року № 45 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності між Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру й Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» укладений договір на проведення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності від 16 березня 2018 року №24-Г (далі - також Договір); на підставі Договору розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Іванівського району Одеської області, яка пройшла державну експертизу землевпорядної документації та затверджена наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області; відповідно до технічного завдання на здійснення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності земельна ділянка з кадастровим номером 5121882000:01:002:0488, віднесена до сільськогосподарських земель, склад угідь - рілля; прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть використовуватися для провадження господарської діяльності за умови обов`язкового виконання вимог передбачених статтями 89 та 90 Водного кодексу України; представник позивача помилково ототожнює прибережну захисну смугу з землями сільськогосподарського призначення, які входять в водоохоронну зону; прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою; рішенням Іванівської районної ради Іванівського району Одеської області від 20 листопада 2014 року №458-VI (далі - також Рішення № 458-VI) затверджений проект землеустрою зі встановлення водоохоронної зони і прибережної захисної смуги вздовж річки Великий Куяльник на території Іванівського району Одеської області (далі - також Проект землеустрою); на підставі Проекту землеустрою внесені дані до Державного земельного кадастру та до національної кадастрової системи стосовно водоохоронної зони і ширини прибережної захисної смуги вздовж річки Великий Куяльник на території Іванівського району Одеської області; Проект землеустрою визначив прибережну захисну смугу шириною 25 метрів, а тому розташування земельної ділянки, яка надана ОСОБА_1 не суперечить вимогам Земельного та Водного кодексів України.

Представник позивача ГУ Держгеокадастру у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. 
Представник Березівської окружної прокуратури у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.
Представник відповідача Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України, згідно положень якої судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, так як відповідач має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, на дану адресу було направлено судову повістку.
Тому, згідно п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи, представник відповідача є таким що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, при цьому у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ч.13 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань не надав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами.
У відповідності до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області наказом від 26 вересня 2018 року №15-6156/13-18-СГ земельна ділянка з кадастровим номером 5121882000:01:002:0488, загальною площею 32,3738 га, з цільовим призначенням: 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) передана в комунальну власність Коноплянської сільської ради (а.с.112, т.1) 
Акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність від 27 вересня 2018 року свідчить, що начальник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області передав із державної власності, а голова Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області прийняв в комунальну власність земельну ділянку з кадастровим номером 5121882000:01:002:0488, загальною площею 32,3738 га, відповідно до додатку (а.с. 113, 114 т. 1).
17.12.2019 року ОСОБА_1 подав Коноплянській сільській раді заяву, в якій просив виділити йому земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області (а.с. 43 т. 1).
Рішенням № 580-VII наданий дозвіл Коноплянською сільською радою на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5121882000:01:002:0488, загальною площею 32,3738 га (а.с. 115 т. 1).
Рішенням №964-VII затверджений проект землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443, а також зобов`язано ОСОБА_1 подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відділ в Іванівському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та зареєструвати речове право на нерухоме майно (а.с. 116 т. 1).
Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна свідчить, що ОСОБА_1 на підставі Рішення 964-VII належить земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443 (а.с.118-119 т. 1).
Рішенням № 458-VI затверджений Проект землеустрою зі встановлення водоохоронної зони і прибережної захисної смуги вздовж річки Великий Куяльник на території Іванівського району Одеської області, загальною площею 10687,3634 га, зокрема: прибережна захисна смуга, в складі водоохоронної зони 275,0407 га (а.с. 179 т. 1).
Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443 ОСОБА_1 , встановлена наявність обмежень на земельній ділянці - 05.01 водоохоронна зона (а.с. 48-51 т. 1).
Враховуючи рельєф місцевості (річка протікає по рівнинній території зі стрімкістю схилів 0-1 градус) вздовж річки Великий Куяльник на території Іванівського району встановлюється прибережна захисна смуга шириною 25 метрів від урізу води (Розділ 3 Проекту землеустрою).
В межах сіл Богунове, Шерове та Конопляне Коноплянської сільської ради і села Прохорове Бузинівської сільської ради включено заплаву річки Великий Куяльник. У заплавах або на обривистих берегах зовнішня межа прибережної захисної приймається не ближче ніж 50 метрів від бровки корінного берегу в напрямку до вододілу. Зовнішня межа прибережної захисної смуги на цій території проектувалася більше 50 метрів від бровки корінного берегу в напрямку до вододілу і в селі Богунове, Шерове та Конопляне Коноплянської сільської ради проходить по межі житлової забудови, контурів угідь та шляхів (Розділ 3 Проекту землеустрою).
Інформація з листа Одеського державного екологічного університету від 15 червня 2021 року №02/425 свідчить, що: крутизна схилів лівого берегу річки Великий Куяльник на відрізках, суміжних з межами земельної ділянки перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги вздовж лівого берегу річки на цих відрізках має становити не менше 50 метрів; земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 5121882000:01:002:0443 знаходиться частково в межах прибережної захисної смуги річки Великий Куяльник (а.с. 89-91 т. 1).
Отже, у судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги, яка виділена й відведена у приватну власність ОСОБА_1 частково за рахунок земель водного фонду, з порушенням вимог земельного, водного законодавства.

Щодо повноважень прокурора, то суд вказує на таке.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Такі випадки встановлено ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Вказаною нормою передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Із зазначеної норми вбачається, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді складаються з чотирьох елементів: наявність інтересів держави у спірних правовідносинах; порушення/загроза порушення зазначених інтересів; наявність/відсутність компетентного суб`єкта владних повноважень, який має захищати зазначені інтереси держави; нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави компетентним суб`єктом владних повноважень (у разі його наявності).Керівник Березівської окружної прокуратури листом від 21 вересня 2021 року повідомив Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про необхідність вжиття заходів реагування, спрямованих на усунення порушень вимог законодавства.
Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом від 23 жовтня 2021 року повідомило, що заходи претензійно-позовного характеру щодо фактів викладених в листі не приймались.
Листом від 29 листопада 2021 року керівник Березівської окружної прокуратури повідомив Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, що оскільки заходи представницького характеру не вживались, то підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
Під час судового розгляду заперечень щодо представництва прокурором Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не висловило, а тому обставини справи свідчать, що представництво прокурором інтересів держави відповідає вимогам закону та не порушує принцип рівності.
Повернення державі земельної ділянки водного фонду, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.

Застосовуючи норми матеріального права, суд виходить з такого.
Статтями 13, 14 Конституції України (далі - КУ) визначено, що земля, водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
В Україні землі водного фонду є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання.
Важливим для спірних правовідносин є те, що згідно з частиною другою статті 19 КУ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 19 ЗК землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду.
Згідно із частиною першою статті 58 ЗК та статтею 4 ВК до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України належать землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Так, стаття 59 ЗК передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені у частині другій статті 59 ЗК.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК).
Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян для ведення особистого селянського господарства, оскільки є землями водного фонду України.
Крім того, за приписами статті 60 ЗК та статті 88 ВК вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК та статтями 1, 88-90 ВК.
Відповідно до статті 60 ЗК, статті 88 ВК прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), чинного на час передачі спірної земельної ділянки у власність, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон.
Відсутність окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою, пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 90 ЗК передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Суд наголошує, що: заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК, ВК є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 ЗК, та статті 88 ВК.
Усунення перешкод у здійсненні права розпоряджання спірними земельними ділянками переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірних земельних ділянок, а саме належності їх до земель водного фонду.
У спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршені екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству. Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок. Суспільний інтерес у поверненні спірних земельних ділянок територіальній громаді спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні прибережних захисних смуг, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду та їх передання у власність.
Заволодіння приватними особами ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між правом володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, не погіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.
Затим встановлення справедливого балансу між суспільним і приватним інтересом передбачає оцінку не лише поведінки органу місцевого самоврядування, але й дій і бездіяльності зацікавлених у набутті у приватну власність спірної земельної ділянки.
Відтак, протиправне зайняття такої земельної ділянки водного фонду або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається негаторним позовом, зважаючи на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка належать до водного фонду, набуття приватної власності на неї є неможливим. Очевидно, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому, ані наявність державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння такою ділянкою з порушенням норм ЗК, ВК треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов. У такому разі позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов.
Оскільки суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 отримав у власність земельну ділянку, яка містить у своєму складі прибережну захисну смугу річки Великий Куяльник, то, зважаючи на приписи ЗК, ВК, право власності на таку земельну ділянку у нього не може виникнути.
Суд зауважує, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Зважаючи на встановлення факту належності Земельної ділянки до земель водного фонду, до спірних правовідносин слід застосувати приписи статті 391 ЦК, частини 2 статті 152 ЗК.
Отже, суд вважає, що належним способом захисту буде задоволення вимоги шляхом повернення земельної ділянки у власність територіальної громади в особі Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, тому ОСОБА_1 слід зобов`язання повернути земельну ділянку.
При цьому, вимога прокурора про визнання рішення незаконним та його скасування є ефективним способом захисту прав власника і узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 05 серпня 2025 року по справі № 499/949/21.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, з Проекту землеустрою вбачається, що прибережна захисна смуга в селі Конопляне Коноплянської сільської ради Березівського (раніше - Іванівського) району Одеської області визначена не ближче ніж 50 метрів від бровки корінного берега в напрямку до вододілу. Так само, в листі від 15 червня 2021 року зазначається, що крутизна схилів лівого берега річки Великий Куяльник в районі розташування земельної ділянки перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги вздовж лівого берега становить більше 3 градусів, а тому лінія прибережної захисної смуги повинна становити не менше 50 метрів.
Отже, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги, яка виділена й відведена у приватну власність ОСОБА_1 частково за рахунок земель водного фонду, з порушенням вимог земельного, водного законодавства, а тому наявні правові підстави для визнання рішення Коноплянської сільської ради незаконним.

Такі висновки, узгоджуються з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від: 15 лютого 2023 року по справі № 372/1859/20; 23 червня 2022 року по справі №357/14272/19; 30 травня 2018 року по справі № 469/1393/16, 05 серпня 2025 року по справі № 499/949/21.

ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29 березня 2010 року, зазначив, що правовий режим публічної власності, яка закріплює її призначення як публічне користування з метою служити загальному благу, відповідає цій категорії, політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважаюче значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
ЄСПЛ в рішенні «Проніна проти України» від 18 липня 2007 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. До того ж, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК).
Одеською обласною прокуратурою сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 6810 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №2498 від 09 листопада 2021 року.
Суд зазначає, що, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, оскільки солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.
Отже, з кожного відповідача на користь держави в особі Одеської обласної прокуратури слід стягнути судовий збір у розмірі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень (6810 : 2 = 3405).

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 141, 258, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву виконуючого обов`язків керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (код ЄДРПОУ 39765871, місцезнаходження вул. Канатна 83, м. Одеса) до Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області (код ЄДРПОУ 04378439, місцезнаходження: вул. Захисників України 70, с. Конопляне, Березівського району, Одеської області), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку - задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати рішення Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №964-VII від 30 січня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. України ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області (за межами населеного пункту)».
Скасувати рішення державного реєстратора Центру з надання адміністративних послуг при Іванівській районній державній адміністрації Одеської області Маршук Тетяни Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2020 року, індексний номер: 51134193, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5121882000:01:002:0443 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1970849951218, номер запису про право власності 35510408).
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5121882000:01:002:0443 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1970849951218, номер запису про право власності 35510408), яка розташована в адміністративних межах Коноплянської сільської ради Березівського (раніше Іванівського) району Одеської області (за межами населеного пункту) у власність територіальної громади в особі Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області.
Стягнути з Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області на користь держави в особі Одеської обласної прокуратури сплачену суму судового збору в розмірі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Одеської обласної прокуратури сплачену суму судового збору в розмірі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином оскільки судове засідання було призначено на 31.03.2026 року, а повний текст рішення складено 07.04.2026 року, то датою складання повного тексту судового рішення є 07.04.2026 року.

  Суддя	Ігор ПОГОРЄЛОВ