П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19921/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач - Сапальова Т.В. 
23 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Капустинського М.М.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо неперерахування та невиплати з 27.02.2022 по 05.03.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького склади та деяких інших осіб", а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії; не перерахування надбавки за особливості проходження служби, грошової компенсації за невикористану основну відпустку за 2022-23 роки, та додаткову за 2022-2023 роки та грошової допомоги при звільнені з урахуванням виплачених сум та з урахуванням індексації грошового забезпечення
В обґрунтування позову вказує, що після скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, одноразова грошова допомога на оздоровлення, грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань з 29.01.2020 повинні бути обраховані з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 та відповідного тарифного коефіцієнта. Проте відповідач здійснив розрахунок з прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2018, що зумовило проведення виплат у заниженому розмірі. Просить позов задовольнити.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року позов задоволено частково:
-визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо розрахунку та виплати ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 05.03.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022-2023 роки, додаткову відпустку за 2022-2023 роки та грошову допомогу при звільнені, визначених з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 №2710-IX та Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-IX та з урахуванням індексації грошового забезпечення.
-зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 27.02.2022 по 31.12.2022 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік, додаткову відпустку за 2022 рік та грошову допомогу при звільнені, визначених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-IX, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.12.2022.
-зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 05.03.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за невикористану основну відпустку за 2023 рік додаткову відпустку за 2023 рів та грошову допомогу при звільнені, визначених з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 №2710-IX.
-в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з урахуванням наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 05.03.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2023 №64 позивач з 05.03.2023 виключений із списків особового складу. На підставі зазначеного наказу позивачу виплачена, зокрема, компенсація за не використані 22 дні основної відпустки за 2022 рік, 2 дні основної відпустки за 2023 рік, грошова компенсація за 14 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки, одноразова грошова допомога у разі звільнення.
У серпні 2023 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 із заявою про перерахунок та виплату грошового забезпечення та всіх належних сум при звільненні в період з 27.02.2022 по 05.03.2023 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з у рахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022.
Листом від 25.08.2023 відповідач повідомив, що не є розпорядником бюджетних коштів та не здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , оскільки до 31.07.2022 військова частина НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 01.08.2022 по 05.03.2023 - військової частини НОМЕР_2 . Посилається на пункт 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", яким на 2023 рік зупинена дія Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нарахування грошового забезпечення з 27.02.2022 по 05.03.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим встановив підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині обгрунтування відсутності у відповідача обов`язку щодо перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення за спірний період, у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27.02.2022 по 31.07.2022 та військова частина НОМЕР_2 з 01.08.2022 по 05.03.2023 забезпечували позивача грошовим забезпеченням колегія суддів зазначає наступне. 
Дослідивши матеріали справи, встановлено, що відповідач надав до суду довідку від 27.11.2023 №2401, відповідно до якої військова частина НОМЕР_3 не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, а зарахована на фінансове забезпечення до розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). До 31.07.2022 перебувала на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 01.08.2022 по 05.03.2023 - військової частини НОМЕР_2 .
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений Наказом Міністра оброни України від 26.06.2018 №260 (далі – Порядок №260).
За змістом пункту 3 Розділу І Порядку №260 (в редакції Наказу Міністра оброни України від 25.01.2023 №44) підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Згідно з положеннями абзаців 4 і 6 пункту 1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України № 280 від 22.05.2017, в редакції наказу Міністерства оборони України №44 від 14.02.2020 (далі – Правил), командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. Первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова особа) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Згідно із пунктом 1.6 Правил фінансове забезпечення військової частини здійснюється на основі, зокрема, принципу відповідності порядку фінансового забезпечення характеру завдань, що покладаються на Збройні Сили України як у мирний час, так і в особливий період, - це означає, що фінансове забезпечення військових частин повинно бути своєчасним, повним і спрямованим на виконання поставлених завдань за будь-яких умов і обставин.
З метою своєчасного та повного отримання коштів відповідно до затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету та плану спеціального фонду протягом поточного місяця військова частина здійснює аналіз стану виконання кошторису, уточнює потребу в коштах на наступний місяць і до 20 числа кожного місяця подає заявки (крім потреби в коштах на виплату грошового забезпечення та підйомної допомоги): до забезпечувального фінансового органу за напрямами відповідальності, за якими Департамент фінансів Міністерства оборони України визначено відповідальним за формування і виконання бюджетних програм (підпрограм), крім асигнувань на оплату відряджень, які плануються за рішеннями старших начальників (титульні видатки);до служб забезпечення за відповідними напрямами відповідальності цих служб; до органів військового управління, за завданнями яких проводяться наради, збори, семінари, конференції та інші заходи, пов`язаних з відрядженням військовослужбовців (на асигнування для оплати відряджень). Порядок складання та подання заявки потреби в коштах на виплату грошового забезпечення та підйомної допомоги визначається окремою вказівкою Департаменту фінансів Міністерства оборони України (пункт 2.32 Правил).
Відповідно до пункту 4.3 Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.
Отже, обов`язок щодо нарахуванням військовослужбовцю грошового забезпечення, в тому числі у випадку перебування військової частини на фінансовому забезпеченні в іншій військовій частині, покладені на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу. Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби.
Зазначене підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2023 №64 про виключення позивача зі списків особового складу, яким передбачена виплата позивачу коштів за 2022 - 2023 роки, в тому числі за період, коли військова частина НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_2 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції , посилання відповідача-1 на відсутність обов`язку забезпечення позивача грошовим забезпеченням, обов`язок щодо виплати якого покладений на інші військові частини, на фінансовому забезпеченні яких він перебував є необгрунтованим, доводи апеляційної скарги наведених обставин не спростовують.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008) встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі Порядок №1078).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку №1078, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлена державна гарантія, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.
За змістом статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Статтею 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" передбачено, що надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.
Згідно з абзацом першим пунктом 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація грошового забезпечення здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, за рахунок яких здійснюється виплата грошового забезпечення.
Судом першої інстанції встановлено, що за період служби з 01.08.2022 по 05.03.2023 індексація грошового забезпечення не нараховувалась.
Абзацом вісімнадцятим пункту 3 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2023 рік" на 2023 рік зупинена дія Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Таким чином, з 01.01.2023 в умовах дії воєнного стану обмежено право громадян на індексацію заробітної плати (грошового забезпечення). Відповідач правомірно не нараховував і не виплачував позивачу з 01.01.2023 по день звільнення індексацію грошового забезпечення, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Тому, слід зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.12.2022.
Водночас, апелянт зазначає, що військова частина НОМЕР_2 , надаючи на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, картку особового рахунку ОСОБА_1 через збій програмного забезпечення подала картку особового рахунку з неточними даними. У зв`язку з чим, військова частина НОМЕР_3 звернулася до військової частини НОМЕР_2 з проханням надати належним чином оформлену картку особового рахунку позивача за період виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошового забезпечення. З отриманої картки особового рахунку, позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.12.2022. Через збій програмного забезпечення ці обставини не були відомі суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів вважає необгрунованими доводи апеляційної скарги, з посиланням на збій технічної системи, у зв`язку з чим суд першої інстанції не дослідив картку особового рахунку ОСОБА_1 , оскільки підтвердження збою технічної сиситеми апелянт не надає, крім того апелянтом в апеляційній скарзі не порушується питання долучення нових доказів з обгрунтуванням неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, враховуючи, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції прийнято рішення без врахування всіх обставин у зв`язку з чим колегія судді дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача в частині обґрунтування пропуску звернення до суду позивачем, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Частина 1 статті 122 КАС України визначає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В поданому адміністративному позові позивач оскаржує дії відповідачів щодо обчислення і виплати грошового забезпечення з 27.02.2022 по 05.03.2023, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні), без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".
За правилами частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в редакції Закону №2352 від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, що діє на час звернення позивача до суду, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
За змістом частини 3 статті 263 Цивільного кодексу України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Отже, з 01.07.2023 визначені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються в редакції цієї норми від 19.07.2022, що діяла до запровадження обмежень, передбачених пунктом 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Оскільки стаття 233 КЗпП України в редакції Закону №2352 від 01.07.2022, набрала чинності 19.07.2022, під час дії карантину, то перебіг встановлених цією нормою строків звернення до суду, зокрема, тримісячний строк для вимог про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (стаття 116), розпочинається 01.07.2023.
У наказі про звільнення від 05.03.2023 №64 на момент виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідач не вказав усі види грошового забезпечення та розміри, які підлягали виплаті у зв`язку з військової служби.
Листом від 25.08.2023 відповідач повідомив про відмову у проведенні перерахунку та виплати грошового забезпечення.
Позивач звернувся до суду із позовом 15.11.2023, у строк, визначений статтею 233 Кодексу законів про працю України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Ватаманюк Р.В.